Справа № 513/713/23
Провадження № 1-кп/513/19/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000253 від 08.05.2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Веселий Кут Арцизького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця призваного за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді старшого навідника 1 мінометного відділення мінометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

в провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000253 від 08.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5ст. 407 КК України.

30.09.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання прокурор обґрунтувала тим, що старший матрос ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді старшого навідника 1 мінометного відділення мінометного взводу роти вогневої підтримки військово частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин, 09.11.2022 не з`явився вчасно до відведеного місця проходження служби, а саме до лікувального закладу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та в той же час не повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого ухилявся від проходження військової служби до 04.04.2023, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Надалі, 04.04.2023 старший матрос ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість, своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 .

24.05.2023 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 скеровано на розгляд до Саратського районного суду.

Проте судовий розгляд не можливо завершити, оскільки ОСОБА_5 , без поважних причин не з`являється в судові засідання, не повідомляє прокурора та суд про місце свого перебування.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначає забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризикам, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність вказаних ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також суспільний резонанс кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 наявні у вказаному кримінальному провадженні інтереси суспільства, держави, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ОСОБА_5 , стан здоров`я за яким останній хронічних захворювань не має, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого, що прямо вказують на неможливість виконання останнім своїх процесуальних обов`язків належним чином, прокурор вважає, що обрання до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що обвинувачений має на утриманні троє неповнолітніх дітей та міцні соціальні зв`язки за місцем проживання.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як зазначено в обвинувальному акті ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке є тяжким злочином та санкція якого встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризикам, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Саратського районного суду від 01 жовтня 2024 року було надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу та оголошено розшук обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово не з`являвся за викликами до суду, не повідомляв суд про причини неявки, що свідчить про спроби уникнути покарання та переховуватись від суду.

Отже існує ризик переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню останнім своїх процесуальних обов`язків.

Також існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема з ОСОБА_5 самовільно залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 та ухиляється від подальшого проходження військової службу.

Суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ("Бекчиєв проти Молдови" §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів ("Ілійков проти Болгарії").

При цьому ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

У справі "Ілійков проти Болгарії" Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, репутацію обвинуваченого, який за місцем служби характеризується посередньо, одружений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, обставини вчинення кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, а також те, що обвинувачений переховувався від суду та був оголошений у розшук, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, тому вважає за необхідне застосувати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

При цьому суд враховує, що відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ураховуючи наведене, суд не погоджується з позицію сторони захисту про наянвість підстав до застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про попереднє ув`язнення" установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Для узятих під варту військовослужбовців додатком 12 "Про гауптвахту" до Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та Порядком тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 № 394 (далі Порядок), визначено окремий порядок та умови їх тримання у спеціальному приміщенні гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що є установою військового типу.

Розділом ХІ Наказу Міністерства юстиції України №394 від 03.11.2020 року "Про затвердження Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців", тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України "Про попереднє ув`язнення" та цього Порядку.

Таким чином, законодавством встановлено імперативні вимоги тримання н гауптвахті військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі, зокрема ухвали суду.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 має статус військовослужбовця суд вважає, що утримання обвинуваченого на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних силах України, буде найбільш доцільним, а вік, сімейний стан та стан здоров`я не перешкоджають його утриманню у вказаній установі.

Ураховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України, суд вважає за необхідне не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176- 178, 183, 184, 194,331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 січня 2025 року з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1