Справа № 541/4267/24
Провадження № 1-кс/541/1066/2024
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

22 листопада 2024 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргород клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000302 від 20.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме, просив накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником і користувачем на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 20.11.2005, власником якого є ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) та користувачем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор до початку судового засідання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Користувач майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просив клопотання розглядати без його участі, проти задоволення клопотання не заперечував.

За таких обставин, суд розглядає клопотання без участі сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 20.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.11.2024 о 14 год 23 хв. до Миргородського РВП надійшло повідомлення від інспектора СРПП Миргородського РВП ОСОБА_6 про те, що 20.11.2024 близько 14 год 05 хв. поряд з домоволодінням АДРЕСА_3 за порушення правил дорожнього руху зупинено автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав для огляду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке має ознаки підроблення.

Реагуючи на вищезазначене повідомлення, в ході проведення огляду місця події 20.11.2024 поряд з домоволодінням АДРЕСА_3 вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20.11.2005, видане на ім`я ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постановою дізнавача СД Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 21.11.2024 вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів даного кримінального провадження.

Відповідно до відповіді територіального сервісного центру НОМЕР_4 встановлено, що згідно наявних даних Єдиної інформаційної системи МВС свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстроване за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованим за автомобілем марки «AUDI 80», номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 та видавалося 20.11.1997 в ТСЦ 6349 м. Мерефа.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду майно, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до п. 2 ч. 2, п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки прокурором доведено, що є ознаки вчинення кримінального правопорушення та зазначений об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України та був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою збереження речового доказу, вважаю за необхідне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000302 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником і користувачем, на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20.11.2005, власником якого є ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ), та користувачем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .

Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК за клопотанням власника або володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддяОСОБА_1