Справа №585/1862/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/669/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/1862/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2023 щодо відмови у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання із визначеним строком, оскільки кримінальних правопорушень під час виконання покарання не вчиняв, підтримує родинні зв`язки, дисциплінарні стягнення погашені в законному порядку. Зазначає, що районний суд не взяв до уваги постанову Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

04.05.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , в якому він просив застосувати до нього положення ст. 82 КК, замінивши тим самим покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2023 у задоволенні вказаного клопотання засудженому відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що відсутні дані про виправлення ОСОБА_8 , оскільки він за час відбування покарання характеризується посередньо, порушував встановлені вимоги режиму тримання, за що мав дисциплінарні стягнення. Також засудженим не було надано суду індивідуального плану із зазначенням заходів та фактів, що свідчать про перспективи його виправлення та ресоціалізації.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено (ч. 1, 4 ст. 3 КК).

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 ОСОБА_8 засуджений за п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2004 вирок апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.13.2018 зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 20.12.2003 до набрання вироком законної сили, а саме до 14.12.2004, відповідно ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2023 було відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 за виключними обставинами, а 27.08.2019 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області було відмовлено засудженому ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.01.2020 ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.08.2019 було залишено без змін.

Здійснивши розгляд клопотання та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для заміни засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

Зокрема, відповідно ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КПК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а згідно ч. 1, 3, 5 і 6 ст. 82 цього Кодексу покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КПК.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення. Становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Згідно відомості про наявність заохочень та стягнень, ОСОБА_8 має одне заохочення та стягнення, а відповідно характеристик від 14.04.2011, 14.04.2012, 14.04.2013, 14.04.2014, ОСОБА_8 вину у скоєному злочині визнає частково. Міру покарання призначену судом вважає занадто суворою. Висновок: засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став (а. с. 160, 166, 179, 180).

З характеристик від 26.06.2014, 14.04.2015, 14.04.2016 убачається, що ОСОБА_8 свою вину у скоєному злочині визнає частково. За час відбування покарання сумлінною поведінкою довів, що стає на шлях виправлення (а. с. 193, 197).

Згідно характеристики від 09.07.2019 ОСОБА_8 вину у скоєному злочину визнає частково. Своєю поведінкою та ставленням до праці згідно ст. 100 та ч. 2, ст. 151-1 КВК не заслуговує на переведення з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до загальних приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки (а. с.211).

З характеристики на засудженого від 22.09.2023 вбачається, що фактично відбутий строк покарання ОСОБА_8 19 років. Соціально-психологічна характеристика засудженого: до засудження особа мала нестабільну роботу, не має бажання працювати в установі. Матеріальне становище: особа повністю матеріально залежала від своєї сім`ї, друзів, відсутній інтерес до настільних чи інших ігор з метою отримання матеріальної чи іншої вигоди. Мислення, емоції та поведінка: особа не проявляє ворожість до окремих осіб або груп осіб, здатна мислити чітко та раціонально, у більшості випадків робить висновки зі своїх минулих помилок, стикаючись з проблемою знаходить шляхи її вирішення. Вживання наркотичних засобів/алкоголю: особа мала місце випадків вживання алкоголю до засудження. Наразі відсутній вплив алкоголю на спосіб життя, за словами засудженої особи, відсутні ознаки щодо зв`язку вживання алкоголю з підвищенням агресивності, до засудження не вживав наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів. Відсутній вплив ПАР на спосіб життя, за словами засудженої особи відсутні ознаки щодо зв`язку вживання ПАР з підвищенням агресивності. Стосунки в суспільстві: до засудження особа підтримувала кримінальні зв`язки, має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб. Стосунки з рідними та близькими: соціальні зв`язки з рідними та близькими стабільні, мають позитивний характер. Ставлення до правопорушення: вину у скоєних злочинах визнає частково. Характеристика під час відбування покарання: за оцінюваний період відбування покарання спроб втечі не було, особа не перебуває на обліку, як схильна до втечі, не вчиняла порушень протягом останніх півроку. Заохочення та стягнення: загалом має 3 стягнення, які погашено в установленому законом порядку, 1 раз заохочувався. Готовність до змін: бажає змінити своє життя, проте це бажання має несистемний характер, відвідуючи заходи програми, особа не бере активної участі у діяльності групи, має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє яким чином їх втілити. Інші важливі відомості про засудженого: дотримується санітарно-гігієнічних норм. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим виконані частково. Фактори ризику мають вплив на поведінку засудженого (а. с. 40-41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 не досяг ступеня виправлення, тому відсутні підстави для заміни останньому довічного позбавлення волі на позбавлення волі із визначеним строком. При цьому необхідно враховувати, що засуджений відбуває покарання за умисні особливо тяжкі злочини, тому не лише зовнішні дії ОСОБА_8 , а й його свідомість мають бути таким чином змінені аби мета покарання була досягнута. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування ухвали суду та заміни засудженому довічного позбавлення волі на позбавлення волі із визначеним строком, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4