У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/4410/24

провадження № 1-кс/0285/1113/24

26 серпня 2024 року м. Звягель

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого дізнавача СД Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , про арешт майна, яке було вилучено у ОСОБА_3 21.08.2024 у період часу з 19 год 00 хв по 20 год 00 хв, а саме: прозорий зіп-пакет у якому знаходиться біла кристалічна речовина, поміщена до спеціального пакету РSР 1176540, мобільний телефон ULEFONE, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 , поміщений до спеціального пакету РSР 1176548 та позбавити власника, будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

Клопотання обгрунтовано тим, що 21.08.2024 близько 18 год 40 хв поблизу с. Вершниця Звягельського району Житомирської області (за координатами 50.64387, 27.67672) працівниками СКП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області зупинено ОСОБА_3 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_4 , який повідомив, що має при собі та в подальшому надав для вилучення прозорий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, зовні схожою на наркотичну, котру останній зберігав для власних потреб без мети збуту.

22.08.2024 відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Вилучені речі визнано речовим доказом у даному кримінальному проваджені.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Арешт майна це тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК). Він є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, застосування яких допускається лише у випадку, коли слідчий, прокурор доведе наявність трьох необхідних складових, а саме, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Ініціатор клопотання, звертаючись до суду з вимогою про арешт майна зазначив, що метою останнього є збереження речових доказів та проведення судових експертиз.

Подане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та в ньому обґрунтовано зазначено про необхідність арешту майна, яке відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Суттєвих шкідливих наслідків застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження для осіб, яких він стосується, не вбачається.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Отже, в даному випадку дотримано вимоги правомірності втручання у право власності фізичних осіб, таке втручання є законним, відповідає суспільному інтересу та при цьому враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України, оскільки іншим чином неможливо збереження речових доказів.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати, що вилучені предмети є речовими доказами, можуть зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 21.08.2024 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- прозорий зіп-пакет, у якому знаходиться біла кристалічна речовина, поміщена до спеціального пакету РSР 1176540;

- мобільний телефон ULEFONE, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім -карткою НОМЕР_3 , поміщений до спеціального пакету РSР 1176548.

Позбавити власника, будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1