Справа № 711/4465/24
Номер провадження 1-кп/711/431/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001657 від 17.05.2024, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, Кропивницького району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», неодруженого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, депутатом, не є особою з інвалідністю, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: - 20.11.2023 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 17 000 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , він будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за контрактом, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, 17.05.2024 близько 01 год. 43 хв., перебуваючи поблизу будівлі «Черкаської обласної прокуратури», що за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та запитавши у останнього «Що в тебе є?», наніс значну кількість ударів в область голови та в результаті чого, останній отримав тілесні ушкодження у виді садна лобу, забої з набряками та крововиливами повік правого ока, що згідно висновку експерта № 02-01/415 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не носять ознак небезпеки для життя та в подальшому відкрито заволодів, картузом білого кольору з емблемою та написом по центру «SOUTH AFRICA 2010 FIFA WORLD CUP» ОСОБА_6 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-24/7785-ТВ від 22.05.2024 становить 111,17 грн., після чого, з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в той же день, близько 01 год 50 хв, ОСОБА_5 перебуваючи на перехресті вул. Гуржіївська-Гоголя в м. Черкаси, був зупинений працівниками поліції, яким, в ході проведення поверхневої перевірки, на підставі ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію», видав вказаний картуз.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він відмовляється давати показання по справі, згідно з ст. 63 Конституції України.

Просив врахувати, що він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Просить вибачення за вчинений злочин. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_6 до початку судового засідання подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Претензій до обвинуваченого не має, просив призначити обвинуваченому покарання запропоноване прокурором.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, у суду не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який судимий за вчинення умисного, корисливого кримінального правопорушення, даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, за місцем проживання характеризується посередньо, завдані потерпілому збитки відшкодовані, шляхом повернення майна, щиро розкаявся у вчиненому.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, відшкодовує заподіяні потерпілим збитки, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений, будучи особою раніше судимою за вчинення умисного, корисливого кримінального правопорушення, не зробив належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, а також враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.75, ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У випадках, коли обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив новий злочин, застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч.1 ст.71 КК України, остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, як відзначив у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі №686/3226/20 Верховний Суд, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 засуджений 20.11.2023 вироком Приморського районного суду міста Одеси за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 17 000 гривень, який не сплачений.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання йому слід призначити з урахуванням вимог ст. ст. 71, 72 КК України у виді позбавлення волі та штрафу, який необхідно виконувати самостійно.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

ОСОБА_5 , згідно протоколу затримання особи, підозрюваною у вчиненні злочину був затриманий 17.05.2024. Також до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.05.2024 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою уникнення ризиків щодо ухилення обвинуваченого від виконання вироку суду.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період затримання та тримання під вартою з 17.05.2024 по день набрання вироком законної сили.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2024 накладений арешт на: - мобільний телефон «Iphone 10X», IMEI 1: НОМЕР_2 , упакований до сейф-пакету ICR 0202711 та сумка чорного кольору фірми «Staff», упакований до сейф-пакету PSP 3215291, та поміщений до сейф-пакету № WAR0026264, які належать ОСОБА_5 , та які постановою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та переданий на зберігання до кімнати речових доказів при ЧРУП ГУНП в Черкаській області.

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілим не заявлений, що не позбавляє права останнього відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України, які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини.

Керуючись ст.ст.7, 100, 118-124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 цього Кодексу, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків, у виді 7 років позбавлення волі, призначеного за цим вироком та штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, призначеного за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року та виконувати їх самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбутого ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 17.05.2024 до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2024 накладений арешт на:

- мобільний телефон «Iphone 10X», IMEI 1: НОМЕР_2 , упакований до сейф-пакету ICR 0202711 та сумка чорного кольору фірми «Staff», упаковане до сейф-пакету PSP 3215291, та поміщений до сейф-пакету № WAR0026264, які належать ОСОБА_5 , та які постановою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та переданий на зберігання до кімнати речових доказів при ЧРУП ГУНП в Черкаській області;

Речові докази по кримінальному провадженню:

- відеозаписи подій, які мали місце 17.05.2024 з камер відеоспостереження з будівлі «Черкаської окружної прокуратури», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , записані на оптичний носій диск DVD-R об`ємом 4.7 GB; - фотокопія фіскального чеку на мобільний телефон «Samsung Galaxy A24 6/128 GB Dark Red (SM-A245FDRVSEK)»; - відеозаписи подій, які мали місце 17.05.2024 з боді-камер працівників патрульної поліції, записані на три оптичних носія диски DVD-R, кожен з яких об`ємом 4.7 GB; - відеозаписи подій, які мали місце 17.05.2024 з боді-камер працівників поліції БПОП, записані на оптичний носій диск DVD-R, об`ємом 4.7 GB; - відеозаписи подій, які мали місце 17.05.2024 з камер відеоспостереження з будівлі ювелірної майстерні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , записані на оптичний носій диск DVD-R об`ємом 4.7 GB, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання;

- мобільний телефон «Iphone 10X», IMEI 1: НОМЕР_2 , упакований до сейф-пакету ICR 0202711 та сумка чорного кольору фірми «Staff», упаковану до сейф-пакету PSP 3215291, які передані на зберігання до кімнати речових доказів при ЧРУП ГУНП в Черкаській області (квитанція №7775), повернути власнику ОСОБА_5 ;

- картуз білого кольору з емблемою «FIFA world cup South Africa 2010», упакований до сейф-пакету PSP 2094480, переданий на зберігання до кімнати речових доказів при ЧРУП ГУНП в Черкаській області (квитанція №7769), який належить потерпілому ОСОБА_6 , повернути власнику, ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон «Samsung» марки «SM-A245FDRVSEK» темного кольору (IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ) з двома сім-картками мобільного оператору «Лайф» та «Київстар», упакований до сейф-пакету PSP 2164221, переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 , залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи: № СЕ-19/124-24/7785-ТВ від 22.05.2024, в розмірі 1 893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1