СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5396/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000595 від 20.10.2021,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2024 ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду із вказаним клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 15.02.2023 у справі №759/1629/23, за результатами розгляду клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №0000595 від 20.10.2021, а саме: на земельну ділянку :04:002:0262, загальною площею 0,141 га, власником якої є ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2023 у справі №759/1629/23 накладено арешт, зокрема, на вищевказану земельну ділянку. Вважає накладення арешту неправомірним, оскільки не доведено факту використання вказаної земельної ділянки як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування та не може свідчити про можливу причетність власника майна до кримінального правопорушення, та не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на обставини викладені у клопотанні, зазначивши, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється протягом тривалого проміжку часу, ніяких слідчий дій, крім накладення арешту на земельні ділянки та визнання їх речовим доказом не вчинено, підозра нікому не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, що підтверджує те, що на даний час відпала потреба в арешті, накладеного на земельну ділянку, належну ОСОБА_5 . Також зазначив, що власниця майна є добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки і відкрито користується нею понад 11 років і арешт на земельну ділянку порушує її право вільно розпоряджатися своєю власністю.

Прокурор у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд клопотання без його участі, у задоволенні якого просив відмовити з тих підстав, що зазначена земельна ділянка можливо накладається на землі лісового призначення, на даний час триває земельно-технічна експертиза щодо накладення земельних ділянок на землі лісового фонду.

Заслухавши доводи представника власника майна та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 8 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина перша статті 16 КПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1, 2 ст. 174 КПК України).

Тлумачення наведених норм дозволяє дійти висновку, що чинний кримінальний процесуальний закон визначає дві підстави для скасування арешту майна:

1) якщо арешт був накладений необґрунтовано;

2) якщо у застосуванні арешту відпала потреба.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина друга статті 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Згідно із ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), (що ратифікована Україною 17.07.1997, і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

При цьому досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти росії; п. 38 від 16.10.2008).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У судовому засіданні слідчий суддя встановив:

-слідче управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснює досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000595 від 20.10.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України;

-відповідно до витягу з ЄРДР підставою здійснення досудового розслідування стали такі відомості:

1)службові особи Феодосіївської територіальної громади за попередньою змовою зі службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Київській області шляхом зловживання службовим становищем всупереч інтересам служби, виділили земельні ділянки лісового фонду, які знаходяться у селі Ходосівка, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам держави;

2)службовими особами Ходосівської сільської ради Обухівського району Київської області, зловживаючи службовим становищем упродовж 2019-2020 років прийнято незаконні рішення про відведення у приватну власність громадянам земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське призначення державної власності, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»;

-ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2023 у справі №759/1629/23 накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер: :04:002:0262, загальною площею 0,141 га;

-ухвала мотивована тим, що зазначена земельна ділянка є предметом правопорушення та може бути використана для забезпечення можливого цивільного позову та зберігатися до набрання законної сили судовим рішенням по вказаним речовим доказам у кримінальному провадженні.

-земельна ділянка кадастровий номер: :04:002:0262, загальною площею 0,141 га належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №2925740 від 25.04.2013, виданого на підставі Рішення 16 сесії 6 скликання Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.04.2012 №286/1 «Про передачу у власність земельної ділянки гр. України ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ». Право власності ОСОБА_4 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.04.2013, що підтверджується Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2926212 від 25.04.2013, виданим Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 795713.

Слідчий суддя погоджується з аргументами представника власника майна про те, що органом досудового розслідування не доведено, що є обґрунтована підозра вважати, що ОСОБА_4 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Події, які розслідуються в рамках кримінального провадження, відбувались у 2019-2020 роках. Зокрема, Феодосіївська сільська Територіальна громада була створена відповідно до Перспективного плану формування територій громад Київської області, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №600-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області», що підтверджується Статутом Феодосіївської сільської Територіальної громади Обухівського району Київської області, затвердженого рішенням 12 сесії VIII скликання від від 28.10.2021 року № 05 (https://feodosiivska-gromada.gov.ua/statut-16-54-32-08-12-2021/); незаконний виділ ділянок лісового фонду проводилось службовими особами Ходосівської сільської ради у 2019-2020 роках;

Отже, обставини набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку у 2012-2013 роках у межах кримінального провадження № 0000595 від 20.10.2021 не розслідується. Факт правомірності набуття останньою права власності на земельну ділянку не спростований в установленому законом порядку.

Слідчий суддя не бере до уваги постанову слідчого від 28.11.2023 про призначення земельно-технічної експертизи, відповідно до якої у кримінальному провадженні № 0000595 від 20.10.2021 призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському НДЕКЦ МВС України, оскільки відповідно до пункту 1.13 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, строк проведення експертизи встановлюється керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) і не повинен перевищувати 90 календарних днів.

Досудове розслідування зазначених кримінальних правопорушень розпочалося 20 жовтня 2021 року. Арешт на майно накладений 15 лютого 2023 року.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Новоселецький проти України» від 22 лютого 2005 року (заява № 47148/99, § 100, 101, 103) зазначив, що стаття 1 Протоколу № 1 яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Зокрема, якщо відповідно до положень статті 1 Протоколу № 1 держава зобов`язана вжити заходи у вигляді розслідування, то останнє повинно бути проведене об`єктивно, у розумні строки і неупереджено.

Слід також зазначити, що прокурор зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання адвоката та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду надано не було, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, дійшов до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту такого майна.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту, накладеного на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0262, загальною площею 0,141 га, яка належить ОСОБА_5 відпала.

За таких обставин, клопотання слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000595 від 20.10.2021 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 15.02.2023 у справі №759/1629/23, за результатами розгляду клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №0000595 від 20.10.2021, а саме: на земельну ділянку :04:002:0262, загальною площею 0,141 га, власником якої є ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20 серпня 2024 об 11 год. 30 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1