ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/3142/23
Провадження № 1-кп/210/156/24
У Х В А Л А

іменем України

25 вересня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 28.09.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 28.09.2023 року.

У судовому засіданні 25.09.2024 прокурор просила продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення від даного покарання може переховуватись від суду. ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, може перебувати у зоні бойових дій, виконувати бойові розпорядження, тим самим матиме можливість не з`являтись у судові засідання. Також, звернула увагу на те, що більше ніж два місяці тому, були допитані усі свідки сторони обвинувачення та дослідженні усі докази сторони обвинувачення, на теперішній час не можливо завершити розгляд кримінального провадження у зв`язку з тим, що сторона захисту заявила ряд клопотань про виклик та допит певних осіб, при цьому більше ніж 4 засідання не забезпечує явку даних свідків у судові засідання відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вважав подане до суду клопотання необґрунтованим, безпідставним, а також таким що повністю не відповідає, а навіть і протирічить нормам матеріального та процесуального права, не кажучи вже про існуючу судову практику в Україні та рішення Європейського суду з прав людини. Просив взяти до уваги те, що подане клопотання стороною обвинувачення, яке сьогодні розглядається, є аналогічним попереднім всім клопотанням про продовження тримання під вартою його підзахисного, як на стадії досудового розслідування так і під час вже судового розгляду справи. При цьому зазначив, що ризики про які зазначає прокурор у своєму сьогоднішньому клопотанні кожного разу зменшуються, оскільки прокурору нема чим кожного разу обґрунтовувати існування ризиків, крім того ризики змінилися вже після настання наслідків 22.12.2023 року, передбачених ст.290 КПК України. Заявив про те, що формулювання обвинувачення занадто формалізовано, містить в основному стандартні та загальні юридичні формулювання злочину «умисне вбивство». З якої складається «досить хибна уява» про фактичні обставини подій в ніч на 28.09.2023 року в результаті яких загинув ОСОБА_6 . На думку сторони захисту такі хибні висновки сторони обвинувачення є наслідком формального підходу до досудового розслідування, ігнорування дійсних обставин справи, оскільки сторона обвинувачення взагалі ніяким чином не перевіряла іншу версію подій в ніч на 28.09.2023 року внаслідок чого загинув потерпілий ОСОБА_7 , а саме вчинення кримінального правопорушення з необережності, про що неодноразово наголошував захисник під час досудового розслідування, та вже під час судового розгляду кримінального правопорушення. Також сторона захисту не може погодитись з такими хибними висновками сторони обвинувачення оскільки станом на зараз вже можна впевнено констатувати про те, що у сторони обвинувачення відсутні будь-які докази, які свідчать хоча б про одне з таких тверджень: про начебто наявність у підзахисного ОСОБА_4 прямого умислу на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті громадянину України ОСОБА_8 ; про те, що його підзахисний начебто усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння умисної смерті громадянину України ОСОБА_8 та бажав їх настання; про дійсний мотив у ОСОБА_4 , який спонукав або був рушійною силою саме на навмисне вбивство ОСОБА_8 . Захисник в черговий раз стверджував, що стороною обвинувачення взагалі не доведено будь-яких ризиків застосування до його підзахисного такого запобіжного заходу як продовження тримання під вартою ще на 60 діб, або до 450 діб з моменту його затримання, за те в чому він не винний. При цьому слід зауважив, що заявлені у клопотанні стороною обвинувачення «ризики», які начебто обґрунтовують продовження тримання під вартою ОСОБА_4 вже змінилися, зокрема: після настання процесуальної дії, пов`язаної зі ст.290 КПК України; після допиту Судом всіх свідків сторони обвинувачення; після дослідження всіх письмових доказів сторони обвинувачення; відсутності будь-яких відомостей та доказів проте, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Більш того, як в попередніх клопотаннях, так і сьогоднішньому, сторона обвинувачення не надає жодного доказу існування ризиків, відповідно до яких дійсно можна було б цілком обґрунтовано та законно продовжити тримання під вартою ОСОБА_4 вже до 450 діб з моменту його затримання. Також, просив взяти до уваги, що його підзахисний має наступну характеристику: він є громадянином України, який проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України, тобто має постійну роботу, яку самотужки не може змінити або покинути, з урахуванням діючої війни росії проти України; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував, та за допомогою не звертався; на момент повідомлення йому про підозру мав повних 23 років; будь-яких негативних характеристик не має; за своїм майновим станом, не може впливати на свідків та потерпілих, а також ховатися від органів досудового розслідування та правосуддя; на утриманні має непрацюючу дружину та малолітню дитину. Тобто робота та сім`я є центром життєвих інтересів підозрюваного, який знаходиться саме в Україні; з моменту затримання, ніяких протиправних дій не вчинював, навпаки для встановлення істини у справі добровільно надав органу досудового розслідування біологічні зразки, надав викривальні свідчення, які підтверджені під час відповідного слідчого експерименту та висновку додаткового СМЕ; позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та проходження служби. Тому, просив суд: відмовити стороні обвинувачення у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 діб щодо мого підзахисного ОСОБА_4 , через необґрунтованість та недоведеності ризиків для такого подальшого тримання його під вартою.; застосувати щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні більш м`який запобіжний захід, не пов`язаним з тримання під вартою або внесенням застави, зокрема: у вигляді особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем своєї реєстрації, або дислокації військової частини НОМЕР_1 , а також покладення додаткових обов`язків на час проведення досудового розслідування; з метою недопущення розумності розгляду судом кримінального провадження, відсторонити ОСОБА_4 від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 до моменту проголошення вироку; долучити до справи заперечення Захисника, які викладені письмово.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо заявленого клопотання прокурора та підтримав клопотання свого захисника. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, заперечення захисника, обвинуваченого, оглянувши матеріали кримінального провадження в обсязі, необхідному для вирішення даного клопотання, прийшов до наступного висновку.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд враховує стадію судового розгляду, дані про особу обвинуваченого; тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому наявні ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частина 1 ст. 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При оцінці ризику переховування, в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 чи його зміну, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винним у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, як і раніше, приймає до уваги та оцінює у повній мірі аргументи сторони захисту на користь зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, проте, як і раніше, доходить до висновку про їх недостатність на даний час та на даній процесуальній стадії розгляду справи для такої зміни.

Так, суд переконаний, що на даний час, так само, як і раніше, наявна обґрунтована підозра у вчиненні обвинувачений інкримінованого йому злочину, яка на даний час в ході судового розгляду не спростована, оскільки у справі все ще не допитані у повному обсязі свідки (у тому числі заявлені стороною захисту), експерти, не допитаний обвинувачений, тощо.

При цьому, суд зазначає, що посилання сторони захисту на те, що значна частина свідків вже була допитана, а тому впливати на них неможливо, не можна вважати повністю обґрунтованим, оскільки стороною захисту заявлено клопотання про допит інших свідків, які на даний час в судове засідання не з`явилися, а тому суд вважає, що ризик впливу на них може мати місце.

Таким чином, ризик впливу на них з боку обвинуваченого з метою спонукання для надання вигідних йому свідчень у разі зміни запобіжного заходу носить реальний характер та, безумовно, є значним на даний час.

Так само, суд доходить до висновку про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з підстав, раніше неодноразово вказаних судом у минулих рішеннях з даного питання, оскільки доходить до висновку, що з моменту останнього розгляду судом вказаного питання у даному провадженні вони жодним чином не змінилися.

Так, ризиками, які можуть спонукати обвинуваченого зникнути від суду в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає не тільки ризик призначення йому значного покарання відповідно санкції інкримінованої йому статті КК України (у разі визнання його винним), а і той факт, що наразі, у зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну збройних сил країни-агресора, на її території (окрім окупованих районів) існує достатньо значний обсяг територій, які, хоча і не є зайнятими ворожими збройними силами, не у повному обсязі контролюються державними органами влади, і на яких достатньо легко можна переховуватися тривалий час.

Крім того, з постійних публікацій у ЗМІ, суду відомо про розповсюджені випадки спроб тих чи інших осіб незаконним способом перетнути державний кордон України нелегальним шляхом у бік західних держав та, фактично, наявність розповсюдженої (за повідомленнями тих же ЗМІ) мережі злочинних угруповань, які надають такі незаконні послуги з нелегального перетину кордону України.

Наведене, на переконання суду, надаючи досить реальні (хоча і протизаконні) можливості взагалі залишити територію України для ухилення взагалі від будь-якої відповідальності, може спонукати обвинуваченого до вчинення таких дій, а тому ризики переховування обвинуваченого від суду носять явний та достатній характер.

Так само, додатково до вищевикладеного, суд також враховує, що обвинувачений не має постійного місця проживання в м. Кривий Ріг, оскільки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд повністю погоджується з твердженням сторони захисту про можливість застосування до даного випадку рішень ЄСПЛ у справі «Hysa v.Albania», «Боротюк проти України», тощо, на які посилається сторона захисту, проте не погоджується з позицією сторони захисту щодо їх тлумачення в сенсі того, що з урахуванням часу, який обвинувачений знаходиться під вартою, на даний час ризики перешкоджання кримінальному провадженню зменшилися настільки суттєво, що їх можна відвернути іншим чином, аніж тримання під вартою, а тому до обвинуваченого може бути застосовано більш м`який запобіжний захід.

Крім того, суд при прийнятті рішення щодо строку дії запобіжного заходу враховує не тільки тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним, а й інші міркування, наведені у даній ухвалі.

Так само, як і раніше, порівнюючи строк покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі визнання його винним за інкримінованою статтею КК України (до 15 років позбавлення волі, як максимальний розмір покарання) з часом, фактично проведеним обвинуваченим в умовах позбавлення волі, суд доходить до висновку про їх (все ще!) явну неспівмірність, а тому так само доходить до висновку про відсутність підстав вважати, що строк тримання обвинуваченого під вартою на даний час є надмірно тривалим.

Як і раніше, суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на незгоду з обвинуваченням та його умисну неправильну кваліфікацію стороною обвинувачення, і, отже, відсутність обґрунтованої підозри у такому тяжкому злочині, т.я. вказане питання, є по суті питанням доведеності вини чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, тобто предметом розгляду даного кримінального провадження взагалі, і вирішити його в межах вирішення питання щодо продовження строків запобіжного заходу є неможливим, оскільки його вирішення передбачає здійснення усіх процесуальних дій, необхідних для винесення вироку (обвинувального чи виправдовувального) допиту свідків, потерпілих, дослідження доказів, допит обвинуваченого, тощо.

Оцінюючи ж обґрунтованість підозри у викладенні обвинувачення згідно обвинувального акту, суд зазначає, що здійснення одного пострілу з близької відстані у лобну частину голови потерпілого внаслідок неприязливих відносин під час сварки (як це зазначено в обвинувальному акті) дає достатні попередні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у скоєнні вбивства.

Питання ж про відповідність такої підозри (на даний час обвинувачення) фактичним обставинам справи, як це зазначалося вище, є предметом розгляду справи по суті і не може бути вирішене в ході розгляду клопотання щодо запобіжного заходу.

За таких обставин усі позитивні характеристики та матеріали щодо співпраці зі слідством обвинуваченим в ході досудового розслідування, надані стороною захисту, суд вважає недостатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо відсторонення обвинуваченого від посади суд вважає неможливим його задоволення, оскільки згідно ч.1 ст.155 КПК України, вказане клопотання може бути подане виключно прокурором або слідчим.

Суд враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи продовжується і не може бути закінчений з об`єктивних причин, зокрема стороною захисту заявлено клопотання про виклик та допит свідків, явку яких стороною захисту так і не забезпечено, а також у справі ще не допитаний експерт та обвинувачений.

Суд зважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Судом, також встановлено наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з підстав, раніше неодноразово вказаних судом у минулих рішеннях з даного питання, оскільки з моменту останнього розгляду даного питання вони жодним чином не змінилися.

Усі доводи захисника та обвинуваченого, зокрема наявність соціальних зв`язків, відсутність судимостей та позитивні характеристики за місцем проживання, навчання та проходження служби, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі продовжують існувати: переховування від суду, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

Крім того, всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності в скоєні даного кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням повного та об`єктивного судового провадження, сприяти якому і покликаний запобіжний захід, що був застосований обвинуваченому.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяця.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 23.11.2024 року включно.

Копію ухвали негайно надіслати обвинуваченому та вручити прокурору.

Копію ухвали направити до ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду у порядку і строки передбачені ст. 395 КПК України, а саме протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 26 вересня 2024 року о 13:15 годині.

Суддя: ОСОБА_1