ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2620/21 Номер провадження 11-кп/814/165/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000222за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, маючий неповнолітню дитину, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.307, ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 132826, 14 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні в період з 16 по 17 лютого 2021 року повторно 32 епізодів закінченого замаху на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу в м. Харкові за таких обставин.

Обвинувачений, маючи умисел на незаконне придбання з метою збуту наркотичного засобу, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, у невстановленому місці, у невстановлений період часу, але не пізніше 10 лютого 2021 року, за допомогою свого мобільного телефону через месенджер «Телеграм» замовив у невстановленої особи та отримав у відділенні «Нової пошти» у АДРЕСА_2 відправлення із полімерними пакетами, в яких знаходились згортки із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом.

В період часу з 16 по 17 лютого 2021 року ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збуту наркотичних засобів шляхом їх продажу через залишення закладок на території Немишлянського району м. Харкова, виконав всі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, однак не зміг довести злочин до кінця, оскільки 17 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 45 хв. був виявлений співробітниками Управління патрульної поліції в Харківській області.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 прохають звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та не застосовувати конфіскацію майна.

При цьому зазначають про наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та наявність на утриманні малолітньої дитини з вадами здоров`я. Крім того, у матері його дитини наявна ще одна дитина-інвалід, витрати на утримання якої несе обвинувачений.

Стверджують, що протиправною діяльністю ОСОБА_8 почав займатися з метою порятунку дитини, яка знаходилась у важкому стані, а її лікування потребувало щодня 3000-6000 грн.

Зазначають, що обвинувачений раніше не був судимий, має постійне місце проживання, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, має вищу освіту.

Звертають увагу, що збут наркотичного засобу не відбувся через активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тому тяжкі наслідки або матеріальна шкода іншим особам не заподіяні.

В апеляційній скарзі прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 прохала скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.307 КК України на 6 років позбавлення волі без застосування положень ч.1 ст.69 КК України.

До закінчення апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_10 відмовилася від апеляційної скарги, про що надала апеляційному суду відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.307 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України та приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 вказаної постанови, суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

З мотивувальної частини вироку видно, що місцевий суд належним чином врахував обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого та обґрунтовано призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Водночас, твердження апеляційної скарги про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є непереконливими.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги, врахування одних і тих же обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, а також приписів ст.75 цього Кодексу та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім.

Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення умисного тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких суд апеляційної інстанції в даному випадку не вбачає.

Ухвалюючи рішення про неможливість застосування приписів ст.75 КК України, місцевий суд належним чином мотивував свої висновки та навів переконливі доводи на їх підтвердження.

Так, місцевий суд правильно звернув увагу на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного корисливого кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинних дій, предметом яких були особливо небезпечні наркотичні засоби, що створюють загрозу заподіяння шкоди та завдають фактичну шкоду здоров`ю і життю невизначеного кола осіб, підривають заснований на законі порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в Україні.

Наведені обставини місцевий суд обґрунтовано визнав такими, що значно підвищують суспільну небезпечність як особи обвинуваченого, так і вчиненого ним злочину, у зв`язку з чим самі по собі певні позитивні дані про ОСОБА_8 поряд з обставинами, що пом`якшують покарання, а також доводи сторони захисту про необхідність отримання в такий спосіб коштів для лікування дитини, вочевидь не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що застосування у цьому кримінальному провадженні положень ст.75 КК України щодо обвинуваченого не буде сприяти меті покарання - виправленню особи та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, призведе до призначення невиправдано м`якого заходу примусу, що за встановлених обставин не може вважатися справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки судом під час розгляду кримінального провадження встановлено, що виконання об`єктивної сторони злочину зумовлювалося корисливим мотивом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргуобвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4