Справа № 132/2582/24
Ухвала

Іменем України

12.08.2024 м. Калинівка

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

за участі :

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області клопотання cлідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 30 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання cлідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 30 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що до Хмільницької окружної прокуратури надійшло звернення Хмільницької районної військової адміністрації щодо проведення перевірки використання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0020 та :02:002:0145 категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які розташовані за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області та обробляються невідомими особами.

Відомості про даний факт внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 30.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які розташовані за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області та перебуває у власності Вінницької обласної військової адміністрації. Станом на 09.08.2024 вказані земельні ділянки в оренду не надавались.

08.08.2024 під час проведення досудового розслідування проведено огляд місця події, в ході якого установлено, що на з емельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення виявлено сліди обробки та на момент огляду на них зростають рослини зовні схожі на соняшник.

Постановою слідчого від 08.08.2024 земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, а також посіви рослин зовні схожих на соняшник, які зростають на вказаних земельних ділянках, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вказаними протиправними діями Вінницькій обласній військовій адміністрації завдаються матеріальні збитки, розмір яких на теперішній час встановлюються.

Не накладення арешту на зазначене майно призведе до фактично повного знищення слідів кримінального правопорушення, а отже - до неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Згідно з правовою позицією, висловленою у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, арешт відповідного майна, поза сумнівом, застосовується як проміжний захід, що має забезпечувати, у разі потреби, подальшу конфіскацію цього майна, яке вважається органом досудового розслідування ймовірним результатом незаконної діяльності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням такого права, хоча власник і обмежується у реалізації певних правомочностей права власності; такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними та співмірними. На даний час потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Так, в ході проведення досудового розслідування установлено, що особа, яка посіяла рослини пшениці на даний час не встановлена.

Відповідно до інформації, яка міститься у відкритому доступі на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 урожайність соняшнику у Вінницькій області у 2023 становила 33,1 ц/га та середня ціна реалізації насіння соняшнику підприємствами Вінницької області становить 1 857,62 грн. за 1 ц. Отже, таким чином, з площі 8,6127 га можливо отримати близько 3 223,16 центнерів насіння соняшнику та виручку близько 529 570 грн.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позицію слідчого та просила її клопотання про накладення арешту на майно подане в рамках кримінального провадження за № 0000112 від 30 липня 2024 року, задовольнити.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши подане клопотання та додані до нього письмові документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

З доданих до клопотання матеріалів, слідчим суддею встановлено, що СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 30 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Як свідчить витяг з ЄРДР за № 0000112 від 30 липня 2024 року, до Хмільницької окружної прокуратури надійшло звернення Хмільницької районної військової адміністрації щодо проведення перевірки використання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0020 та :02:002:0145 категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які розташовані за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області та обробляються невідомими особами.

08.08.2024 р. cлідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування проведено огляд місця події, в ході якого установлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення виявлено сліди обробки та на момент огляду на них зростають рослини зовні схожі на соняшник.

Відповідно до постанови cлідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.08.2024 року, земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, а також посіви рослин зовні схожих на соняшник, які зростають на вказаних земельних ділянках, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

За положеннями частини першої статті 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина третя статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (частина четверта статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (частина п`ята статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (частина шоста статті 170 КПК України).

Згідно частин першої, другої, третьої статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

За частиною одинадцятою статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту на майно, звертаючись до суду із цим клопотанням, слідчий обґрунтувала підстави і мету накладення арешту на земельну ділянку та посіви сільськогосподарської культури соняшнику, як накладення арешту з метою запобігання можливості їх відчуження, розпорядження та користування.

За положеннями статті 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями частини першої статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчим та прокурором не доведено достатніх підстав, визначених частиною першою статті 170 КПК України, для накладення арешту на майно.

Так, згідно клопотання, слідчий ОСОБА_4 просить накласти арешт зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які розташовані за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області та перебуває у власності Вінницької обласної військової адміністрації, із забороною розпорядження та користування.

Відповідно до положень частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Отже, на слідчого та прокурора покладено обов`язок довести обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цього майна.

З клопотання слідчої ОСОБА_4 в частині накладення арешту на земельну ділянку шляхом заборони нею розпоряджатися, користуватися, не вбачається обставин, які б виправдовували потреби досудового розслідування в обмеженні права власності Вінницької обласної військової адміністрації на належне їй нерухоме майно, оскільки слідчим та прокурором не доведено того, що даний орган місцевого самоврядування вчиняв або може вчинити будь-які дії направлені на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження належного йому майна.

Із клопотанням щодо необхідності накладення арешту на земельну ділянку з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, будь-якими третіми особами, слідчий до слідчого судді не звертався, та дані обставини не довів в передбаченому законом порядку.

Припущення слідчого про гіпотетичне (можливе) приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельної ділянки, виключає можливість накладення арешту на це нерухоме майно та обмеження права власності органу місцевого самоврядування на належне йому майно, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Отже, прокурор та слідчий не довели, що існують будь-які ризики того, що земельна ділянка, яка на праві власності належить Вінницькій обласній військовій адміністрації, та на яку слідчий просить накласти арешт, може бути прихована, пошкоджена, зіпсована, знищена, перетворена або відчужена з боку їх власника чи будь-яких третіх осіб.

Щодо клопотання в частині вимоги про накладення арешту на посіви рослин зовні схожих на соняшник, які зростають на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які розташовані за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, то воно також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно протоколу огляду місця події, складеного 08.08.2024 року cлідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , був оглянутий земельний масив біля с. Дружне Хмільницького району Вінницької області, та якому розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення виявлено сліди обробки та на момент огляду на них зростають рослини зовні схожі на соняшник.

Будь-яких належних доказів на підтвердження виду сільськогосподарської культури та площі її засіву на земельній ділянці, слідчому судді не надано.

Особи, які оброблювали земельну ділянку та засіяли на них сільськогосподарську культуру, на даний час не встановлені.

З урахуванням наведеного, слідчим та прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що на зазначеній у клопотанні земельній ділянці засіяна саме сільськогосподарська культура соняшник, та на якій саме площі.

За відсутності цього, припущення слідчого щодо виду сільськогосподарської культури та площі її зростання, а також за відсутності доведених обставин, які підтверджують вчинення будь-яких дій з будь-якої сторони направлених на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цих сільськогосподарських культур, не може виступати достатньою підставою для накладення арешту у розумінні частини другої статті 173 КПК України.

Враховуючи характеристику складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, норми процесуального закону, що регулюють застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яким є і арешт майна, а також оцінюючи аргументацію клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав та передчасність задоволення вказаного клопотання.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 цього Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а пункт 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах Амюр проти Франції, Колишній король Греції та інші проти Греції та Малама проти Греції ).

Також Суд підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

В рішенні у справі «Новоселецький проти України», Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення згаданого вище права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (пункт 101).

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання cлідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 30 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений 13.08.2024 р.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1