Справа № 308/9106/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 14.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, погорджене процесуальним прокурором - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу СУ ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 14.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, погорджене процесуальним прокурором - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що Слідчим відділом СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000061 від 14.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

У ч. 6 ст. 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені види військової служби, серед яких: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Слідчий зазначає, як встановлено досудовим розслідуванням 30.06.2023 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на особисте протиправне збагачення шляхом організації незаконного переправлення через державний кордон України, який проходить на території Закарпатської області, громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, сприяння його вчиненню наданням порад, вказівок.

Так, задля реалізації вказаної мети, ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, усвідомлюючи вимоги законодавства щодо порядку перетинання державного кордону України громадянами України чоловічої статі (військовозобов`язаними), 30 червня 2023 року близько 11 год. 30 хв. в ході особистої зустрічі з громадянином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , висловила намір, щодо сприяння йому ( ОСОБА_6 ) у незаконному переправленні через державний кордон України, пообіцявши організувати незаконне переправлення через державний кордон України, здійснити керівництво такими діями, сприяти їх вчиненню порадами та вказівками, а також вжити заходів щодо усунення перешкод у перетині державного кордону, за грошову винагороду у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США.

Зокрема ОСОБА_4 , запевнила ОСОБА_6 у тому, що може організувати його незаконне переправлення через державний кордон України шляхом виготовлення необхідного пакету документів, а саме виписки з протоколу лікарської консультаційної комісії, висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пресуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, акту встановлення факту здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, та здійснення в подальшому виїзду через державний кордон України в якості особи, яка супроводжує особу, що потребує догляду, у встановленому пункті пропуску.

Поряд з цим, ОСОБА_6 , не бажаючи бути втягненим у протиправну діяльність та бути притягненим до кримінальної відповідальності, звернувся з відповідною заявою та почав діяти під контролем правоохоронних органів з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_4 .

Так, 04.08.2023 близько 14.00 год., у ході особистої зустрічі між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , яка відбулася за адресою АДРЕСА_2 , за ініціативою ОСОБА_4 , остання переслідуючи корисливий мотив з метою особистого протиправного збагачення, діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, отримала від ОСОБА_6 необхідний пакет документів гр. ОСОБА_7 та яка фактично не являється його родичом, щодо якої було необхідно виготовити виписку з протоколу лікарської консультаційної комісії, висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пресуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та акт встановлення факту здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України та грошові кошти у розмірі 1300 (тисяча триста) доларів США.

Надалі, ОСОБА_4 , на виконання свого злочинного умислу та раніше досягнутої домовленості із ОСОБА_6 , бажаючи досягнути злочинного результату, з метою особистого протиправного збагачення, 07.11.2023 року перебуваючи в м. Хуст, вул. Карпатської Січі, біля магазину продовольчих товарів АТБ, в ході особистої зустрічі отримала від ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів іншу частину раніше обумовлених грошових коштів в розмірі 500 (п`ятсот) доларів США за сприяння ОСОБА_6 , у незаконному перетині державного кордону України, тобто особі призовного віку якій під час дії правового режиму воєнного стану заборонений виїзд за межі України та зазначила, що всі документи для перетину державного кордону виготовлені. Після чого, вказала останньому очікувати її подальших вказівок щодо безпосереднього перетину Державного кордону України.

Згодом, 31.01.2024 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час особистої зустрічі із ОСОБА_6 , яка відбулася в міському парку м. Хуст, Закарпатської області, передала йому ( ОСОБА_6 ,) пакет документів, а саме Виписку з протоколу лікарської консультаційної комісії від 09.08.2023 року № 61/27, Висновок №61/27 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пресуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 09.08.2023, а також Акт встановлення факту здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України № 6801 від 02.11.2023, після чого пообіцяла допомогти у разі заборони перетину Державного кордону України у встановленому пункті пропуску у разі пред`явлення вказаних документів.

Таким чином ОСОБА_4 в період з 04.08.2023 по 07.11.2023 реалізовуючи злочинний умисел щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1800 доларів США за сприяння ОСОБА_6 , у незаконному перетині державного кордону України, тобто вчинила дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена з корисливих мотивів.

27.05.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Хуст, проживаючу за адресою: АДРЕСА_3 громадянку України, українку, освіта вища, працюючу на посаді спеціаліста Управління освіти, релігії та у справах національностей Хустської міської ради, зі слів раніше не судиму повідомлено про підозру у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, показами.

У клопотанні вказано на те, що санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

При обґрунтуванні клопотання слідчий покликається на положення до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.

При цьому у клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що у підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Хуст, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянки України, українки, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру печових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта у приватній власності перебуває 1/1 квартири розташованої за адресою АДРЕСА_3 .

Слідчий зазначає, що на підставі вищевикладеного, та з метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження майна, та для забезпечення конфіскації майна, що передбачено санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 ..

При цьому слідчий вказує на те, що стосовно зазначеного у клопотанні майна підозрюваного ОСОБА_4 , необхідність у накладенні арешту полягає у позбавленні права ОСОБА_4 , відчужувати таке. У клопотанні вказано на те, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на майно підозрюваного підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Хуст, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянки України, українки, а саме: 1/1 квартири розташованої за адресою АДРЕСА_3 , заборонивши відчужувати дане майно, а також з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання про накладення арешту на майно розглянути без участі підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні не наведено існування обставин, які б відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, є підставою для розгляду клопотання без повідомлення підозрюваної, яка є власником майна.

Слідчий в судове засіданні не з`явився. Про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Разом із тим, процесуальним прокурором - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подано заяву про розгляд клопотання про арешт майна,- без його участі. Клопотання підтримує, просить задоволити.

Підозрювана ОСОБА_4 , яка є власником майна у судове засідання не з`явилася. Про розгляд клопотання повідомлена.

Разом із тим, від захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8 , надійшла зава про розгляд клопотання за їх відсутності. Окрім того, у заяві вказано на те, що квартира не належить ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для накладення арешту, з наведених підстав у задоволенні клопотання просить відмовити. До заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 172 Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000061 від 14.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

27.05.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Хуст, проживаючу за адресою: АДРЕСА_3 громадянку України, українку, освіта вища, працюючу на посаді спеціаліста Управління освіти, релігії та у справах національностей Хустської міської ради, зі слів раніше не судиму повідомлено про підозру у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, показами.

Так, санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

В межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження, враховуючи його особливу складність, а також те, що в ході досудового розслідування, з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин вчинення вищеописаного кримінального правопорушення, необхідно провести ще ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, було підготовлено та подано до прокурора, уповноваженого розглядати питання продовження строку досудового розслідування клопотання про продовження строків досудового розслідування строком до 27 серпня 2024 року.

Санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:спеціальної конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч. ч. 4,5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,за яке у разі визнання її винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

При цьому згідно матеріалів клопотання, а саме Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: ОСОБА_4 , на праві приватної власності належить квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом із тим, варто зауважити, що стороною захисту до заяви від 24.07.2024 доказів того, що вказана квартира не належить ОСОБА_4 , не додано.

Слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні наведено достатньо аргументів що свідчать про існування сукупності підстав вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, підлягає можливій конфіскації, як виду покарання.

Таким чином, на переконання слідчого судді, у клопотанні доведено необхідність такого арешту, з вище зазначених підстав.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_4 , до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, та що підозра є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, в разі визнання підозрюваного винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до п.п.1,3,5 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку на переконання слідчого судді, матеріалами клопотання надано в достатній мірі доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Виходячи із вказаного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, слідчий приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, для його власника та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та вважає, що заборона розпорядження (відчуження) вказаним нерухомим майном забезпечить його збереження та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх, без позбавлення права користування та володіння ними.

Крім того, власники або володільці майна мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту одразу ж після зникнення підстав для застосування арешту.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення, а саме щодо заборони розпорядження (відчуження) майна, належного ОСОБА_4 , без заборони власників або володільців майна права користування та володіння нерухомим майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 14.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, погорджене процесуальним прокурором - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно, що на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянки України, українки,) а саме: квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_3 , із забороною відчуження, та без заборони власників або володільців майна права користування та володіння нерухомим майном.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1