печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника особи в інтересах, якої подано клопотання - адвоката (шляхом відеоконференцзв`язку) ОСОБА_3 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000278 від 22.11.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2024 року у провадженні № 757/19584/24-к та просить зобов`язати слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні № 0000278 від 20.11.2023 року повернути ОСОБА_4 зазначене майно.

В засіданні представник особи в інтересах, якої подано клопотання - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, направив письмове клопотання, відповідно до якого вважає, що клопотання сторони захисту є необґрунтованим та незаконним, однак прокурором будь-яких підстав на обґрунтування зазначеного не наведено.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника особи в інтересах, якої клопотання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Так, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2024 року у провадженні №757/7926/24-к накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: Audi Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яке відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_4 .

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Проте, власник та/або представник власника майна ОСОБА_4 , не був присутнім в засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, що у свою чергу позбавило права останнього на обґрунтування своєї правової позиції щодо вирішення питання про арешт майна.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінальних правопорушень, є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000278 від 22.11.2023 року.

Зокрема, слідчому судді відомості, що ОСОБА_4 є підозрюваною, обвинуваченою, особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваних, обвинувачених або неосудними особами, не надані.

Слідчим суддею не встановлено та стороною обвинувачення не надано жодних відомостей про наявність у кримінальному провадженні цивільного позову до ОСОБА_4 із зазначенням обґрунтованого розміру заподіяної шкоди, що виключає можливість застосування такого заходу забезпечення як арешту майна для забезпечення відшкодування шкоди, а його застосування до майна ОСОБА_4 на теперішній час є безпідставним.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Разом з тим, слідчому судді в засіданні не надано доказів та не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, а саме, що вказане рухоме майно набуте кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також були одержані внаслідок вчинення злочину та/ або є доходами від такого майна.

Більш того, дослідивши матеріали клопотання, враховуючи позицію представника ОСОБА_3 , слідчий суддя прийшов до висновку, що версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000278 від 22.11.2023 року, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Сам факт визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні, без належного обґрунтування відповідного процесуального рішення, не може бути самостійною достатньою підставою для арешту майна.

Зокрема, з матеріалів клопотання, вбачається, що з дати постановлення ухвали про накладення арешту на майно 28.05.2024 року по 22.08.2024 року, що складає близько трьох місяців, проте, органом досудового розслідування не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного майна під арештом.

Зокрема, в силу положень КПК України на сторін кримінального провадження покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, разом з цим, підтверджуючих доказів з приводу скасування арешту з вказаного майна прокурором не надано та жодним чином доводи сторони захисту не спростовано.

За таких обставин вбачається, що на даний час в арешті майна, що належить на праві власності ОСОБА_4 відпала потреба й слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000278 від 22.11.2023 року, підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000278 від 22.11.2023 року, - задовольнити частково.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2024 року у провадженні № 757/19584/24-к, а саме автомобіля Audi Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключ від цього автомобіля, який поміщено до сейфу пакету № 7150226.

Роз`яснити адвокату ОСОБА_3 ч. 6 ст. 173, ч. 5 ст. 171 та ч. 1 ст. 169 КПК України в частині інших речей про які зазначені у клопотанні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1