ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/338/23 Номер провадження 11-кп/814/797/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2022 року за №0000076, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.4 ст.405 КК України на 5 років позбавлення волі;

ч.1 ст.406 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі, строк покарання якого ухвалено обчислювати з 28 грудня 2022 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

Епізод №1

27 вересня 2022 року приблизно о 21 годині 35 хвилин черговий роти - старший солдат ОСОБА_9 , звернувся до стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини - солдата ОСОБА_8 , призваного за мобілізацією, щоб повідомити йому, що минулої ночі ОСОБА_8 кричав уві сні, чим налякав та розбудив особовий склад, а тому якщо останній кричатиме й сьогодні, то ОСОБА_9 буде змушений розбудити ОСОБА_8 , щоб він не заважав відпочивати іншим військовослужбовцям.

На вказане вище звернення ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно та зухвало, відповів, що він уб`є ОСОБА_9 та всю його родину, оскільки знає місце проживання ОСОБА_9 . Повернувшись до розташування, ОСОБА_9 доповів відповідальному офіцеру - молодшому лейтенанту ОСОБА_10 , що ОСОБА_8 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, погрожує йому та членам його родини фізичною розправою.

Затим ОСОБА_8 у казармі почав погрожувати ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_10 , на зауваження останнього не реагував, продовжуючи погрожувати ОСОБА_9 та всьому особовому складу, що найближчим часом отримає доступ до зброї, наявної в підрозділі, та помститься. Про це ОСОБА_10 негайно доповів командиру третьої роти охорони ОСОБА_11 , який разом із заступником командира частини з морально-психологічного забезпечення - підполковником ОСОБА_12 , прибули в розташування, почали спілкуватися з ОСОБА_8 , щоб з`ясувати причини його поведінки та заспокоїти останнього. Проте ОСОБА_8 продовжував поводити себе агресивно та зухвало, погрожував присутнім особам.

Тим самим ОСОБА_8 здійснив погрозу вбивства начальнику черговому роти, старшому водію третьоїроти охорони військової частини, старшому солдату ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням ним обов`язків із військової служби в умовах воєнного стану.

Епізод №2

25 жовтня 2022 року приблизно о 19 годині, коли особовий склад третьої роти після вечері відпочивав в казармі, ОСОБА_8 повернувся з наряду по їдальні. До нього звернувся водій третього відділення першого взводу третьої роти охорони військової частини - солдат ОСОБА_13 , із яким у ОСОБА_8 були відсутні відносини підлеглості, із зауваженням щодо поведінки ОСОБА_8 , а саме відвертого прояву неповаги до військового колективу та порядку військових відносин. Зауваження містило в собі заклик до ОСОБА_8 припинити систематичні дії, пов`язані з підривом військової дисципліни, які призводять до відповідних дій керівництва, що стосується всього особового складу.

Так, оскільки солдат ОСОБА_8 неодноразово порушував приписи ч.3 ст.172-20 КУпАП, командир військової частини заборонив на два тижні звільнення для особового складу третьої роти з метою профілактики вживання алкогольних напоїв під час несення служби. Ці події були причиною зауваження з боку солдата ОСОБА_13 .

Солдат ОСОБА_8 відреагував на згадане вище зауваження агресивно та упереджено, ображав солдата ОСОБА_13 і всіх присутніх осіб.

Далі в ході словесної розмови ОСОБА_8 у центрі казарми почав демонстративно кричати й закликати ОСОБА_13 вступити з ним у бійку, зневажливо відкликався щодо ОСОБА_13 і керівництва військової частини. Затим ОСОБА_8 вдягнув ліву боксерську рукавицю, а праву кинув у напрямку ОСОБА_13 на підлогу із закликом почати бійку, але рукавицю ОСОБА_13 не взяв, вступати в бійку з ОСОБА_8 відмовився. ОСОБА_8 проігнорував відмову ОСОБА_13 , зафіксував ліву рукавицю на руці та раптово наніс ОСОБА_13 один удар лівою рукою в праву нижню частину обличчя в ділянку щелепи знизу, заподіявши останньому забій м`яких тканин привушно-жувальної ділянки.

Наведеними вище діями ОСОБА_8 вчинив порушення статутних правил взаємовідносин з ОСОБА_13 , що виразилось у вчиненні іншого насильства.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.405, ч.1 ст.406 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що пред`явлене йому ( ОСОБА_8 ) обвинувачення не знайшло свого підтвердження та спростоване низкою доказів; провів частково судовий розгляд за його відсутності без надання права виголосити останнє слово, незважаючи також на погіршення його стану здоров`я, а саме те, що йому були проведені оперативні втручання 06 і 27 червня 2023 року; призначив йому покарання, яке є явно несправедливим унаслідок суворості.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та водночас у судових дебатах просили у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, пом`якшити йому покарання, заперечення прокурора проти доводів сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згіднозі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями з приводу того, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не знайшло свого підтвердження та спростоване низкою доказів позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.405 КК України погрози вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби в умовах воєнного стану (за епізодом №1); ч.1 ст.406 КК України порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося в учиненні насильства, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок по епізоду №1 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 (військовослужбовця), який підтвердив те, що 27 вересня 2022 року він заступив у добовий наряд черговим по роті та в його обов`язки входило забезпечення порядку. До нього звернулись підлеглі з приводу того, що ОСОБА_8 кричить уві сні, заважає їх сну та просили вирішити питання про забезпечення їх відпочинку. Приблизно о 22 годині 30 хвилин він ( ОСОБА_9 ) як безпосередній начальник обвинуваченого попросив пояснити, чому останній заважає спати товаришам по службі, запропонував переселитись до іншого місця, звернутись до психолога. У відповідь на це ОСОБА_8 почав поводити себе провокативно, висловив погрозу, що він уб`є його ( ОСОБА_9 ) та його родину, зазначивши, що знає, де він живе. Цю погрозу він ( ОСОБА_9 ) сприймав серйозно, вважав її реальною, зокрема, через те, що вони перебували в казармі зі зброєю, відчував страх, і про неї доповів офіцеру ОСОБА_10 . Під час висловлювання ОСОБА_8 погрози були присутні інші військовослужбовці, в тому числі водій ОСОБА_14 . По прибуттю ОСОБА_10 обвинувачений продовжував погрожувати йому ( ОСОБА_9 ) й при ОСОБА_10 . У присутності командирів підрозділу та батальйону ОСОБА_8 також поводив себе агресивно. При цьому, нестатутне відношення до обвинуваченого не застосовувалось, навпаки, військовослужбовці, які є психологами, намагалися проводити з останнім бесіди.

Свідок ОСОБА_14 (військовослужбовець) підтвердив показання потерпілого ОСОБА_9 в тому, що 27 вересня 2022 року ОСОБА_9 зробив зауваження ОСОБА_8 , на яке обвинувачений у його ( ОСОБА_14 ) та інших військовослужбовців присутності, поводив себе агресивно, погрожував убивством ОСОБА_9 , зазначаючи про обізнаність із місцем проживання останнього та його родини.

Наведені вище докази об`єктивно відповідають показанням свідка ОСОБА_10 (військовослужбовця), який підтвердив те, що 27 вересня 2022 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , будучи в шоковому стані, повідомив, що ОСОБА_8 погрожував йому та його родині вбивством. Через декілька хвилин зайшов обвинувачений, який поводив себе неадекватно, агресивно й продовжував висловлювати погрози, стверджуючи, що знає, де зберігається зброя та вб`є ОСОБА_9 . Він ( ОСОБА_10 ) уважав погрози ОСОБА_8 реальними. Із ОСОБА_8 постійно проводилась виховна робота, нестатутні заходи впливу до нього не застосовувались.

Свідок ОСОБА_11 (військовослужбовець) також підтвердив те, що у вечірній час доби ОСОБА_9 йому в телефонному режимі повідомив про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння та агресивну поведінку останнього. По приїзду на місце події він ( ОСОБА_11 ) чув від обвинуваченого запах алкоголю, в ОСОБА_8 були червоні очі й агресивна поведінка. Обвинувачений у ході спілкування погрожував усім присутнім, у тому числі, ОСОБА_9 , який як черговий роти мав наглядати за порядком, розпорядком дня. Від ОСОБА_9 йому ( ОСОБА_11 ) стало відомо, що попередньо ОСОБА_8 погрожував саме ОСОБА_9 . Обвинувачений є людиною неврівноваженою, не виконує розпорядок дня, разом з тим, заходи, не передбачені Статутом, до ОСОБА_8 не застосовувались.

Таким чином, з показань зазначених вище свідків і потерпілого вбачається, що обвинувачений порушував спокій інших військовослужбовців, після чого на доречні зауваження і прохання припинити такі дії висловив погрозу вбивством своєму начальникові ОСОБА_9 та членам його родини, яку, як сам ОСОБА_9 , так і присутні на місці злочину інші військовослужбовці, сприймали реально. Свої протиправні дії ОСОБА_8 не припиняв, незважаючи на присутність інших військовослужбовців, у тому числі начальницького складу.

У свою чергу, за епізодом №2 суд першої інстанції свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 правильно обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_13 (військовослужбовця), який підтвердив те, що він о 09 годині помітив обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та сказав останньому йти, щоб його не побачили. Інші військовослужбовці за ОСОБА_8 допрацювали й затим запитали, коли він перестане допускати порушення військової дисципліни, які мають вплив на них. Разом з цим, обвинувачений дістав із шафи боксерські рукавиці, одну з яких одягнув, а іншу - кинув йому ( ОСОБА_13 ), після чого вдарив його рукою в ліву щоку. Він обвинуваченого не провокував та у відповідь не бив.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 (військовослужбовці) підтвердили показання потерпілого ОСОБА_13 у тому, що в жовтні 2022 року у вечірній час доби ОСОБА_8 у казармі, поводячи себе неадекватно, наніс в обличчя ОСОБА_13 удар рукою, одягнутою в боксерську рукавицю.

При цьому, як засвідчили свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , обвинувачений попередньо провокував ОСОБА_13 і перебував у стані алкогольного сп`яніння, а свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також підтвердили те, що ОСОБА_13 не захищався і не відповідав на протиправні дії обвинуваченого із застосуванням фізичних заходів впливу.

З наведеними вище доказами узгоджуються і показання свідка ОСОБА_14 (військовослужбовця) про те, що йому стало відомо про заподіяння обвинуваченим ОСОБА_13 удару рукою, одягнутою в боксерську рукавицю. Обопільної бійки між ними не було, ОСОБА_13 не провокував ОСОБА_20 та у відповідь удар не наносив.

У ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ОСОБА_18 із допомогою статиста продемонстрували вказані вище обставини нанесення (обстановку, місце, спосіб і локалізацію) 25 жовтня 2022 року у вечірній час доби в казармі військової частини обвинуваченим удару ОСОБА_21 лівою рукою, одягнутою в боксерську рукавицю, в ділянку щелепи, попереднього провокування ОСОБА_8 на бійку ОСОБА_13 , що підтверджується протоколами цієї слідчої дії від 18 січня 2023 року з додатками (т.1 а.п.178-197).

Зазначені вище докази об`єктивно підтверджуються даними технічного носія інформації з відеозаписом і протоколом його огляду від 23 січня 2023 року, з яких установлено, що ОСОБА_8 у казармі неодноразово провокував ОСОБА_13 на бійку із ним, на що останній відмовився. Проте далі обвинувачений наніс ОСОБА_13 лівою рукою, одягнутою в боксерську рукавицю, удар в обличчя (в ділянку щелепи) (т.1 а.п.200-207).

У результаті згаданого вище удару обвинувачений спричинив ОСОБА_13 забій м`яких тканин привушно-жувальної ділянки справа, що зафіксовано в довідці лікаря-травматолога КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради №5222 від 25 жовтня 2022 року (т.1 а.п.208).

Отже, викладені вище докази свідчать, що саме ОСОБА_8 тривалий час провокував ОСОБА_13 на бійку та був ініціатором застосування до нього насильства, нанісши йому удар рукою, одягнутою в боксерську рукавицю, в ділянку щелепи, в присутності інших військовослужбовців, у ході чого поводив себе агресивно. Натомість, ОСОБА_13 будь-яких протиправних чи провокативних дій щодо обвинуваченого, як до заподіяння останнім удару, так і після, не вчиняв. Окрім того, військовослужбовці підтвердили, що попередньо до ОСОБА_8 нестатутні заходи не застосовувались, а навпаки він допускав неприйнятну та неправомірну поведінку.

Разом з тим, твердження обвинуваченого в суді першої інстанції про його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів правильно розцінені судом першої інстанції критично та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю наведених вище взаємоузгоджених доказів, якими підтверджено вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.405 та ч.1 ст.406 КК України.

При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 зазначив про часткове визнання своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні та підтвердив те, що був нестриманим у присутності військовослужбовців ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Проте посилання обвинуваченого на те, що між ним і ОСОБА_13 відбулась «гра слів» є неспроможними, оскільки з викладених вище доказів, у тому числі даних відеозапису, вбачається, що протиправні дії ОСОБА_8 щодо ОСОБА_13 супроводжувались застосуванням до останнього насильства з боку обвинуваченого та агресивною поведінкою.

Таким чином, наведені вище показання потерпілих та свідків є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, а також їх зміст підтверджується даними технічного носія інформації з відеозаписом, протоколами за результатами проведення слідчих дій, медичного документа, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, в тому числі допитавши очевидців злочинів, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.405 та ч.1 ст.406 КК України, а тому доводи сторони захисту про протилежне є неспроможними.

Посилання ж обвинуваченого на те, що місцевий суд безпідставно провів частково судовий розгляд за його відсутності без надання права виголосити останнє слово, незважаючи також на погіршення його стану здоров`я внаслідок лікування 06 і 27 червня 2023 року, є неспроможними.

Згідно з вимогами п.3 ч.7 ст.42 КПК України обвинувачений зобов`язаний підкорятися законним вимогам та розпорядженням суду.

Статтею 321 КПК України визначено, що головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Відповідно до ч.1 ст.330 КПК України, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

З журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді встановлено, що 15 червня 2023 року в судовому засіданні ОСОБА_8 безперервно кричав із застосуванням ненормативної лексики, поводив себе неадекватно, на зауваження головуючого судді не реагував.

У зв`язку з цим, головуючим суддею попереджено обвинуваченого, що за такі дії він буде видалений із зали судового засідання.

Однак, незважаючи на вказане вище, ОСОБА_8 продовжив у аналогічний спосіб грубо порушувати порядок у залі судового засідання та не підкорятись розпорядженням головуючого судді, у зв`язку з чим судом першої інстанції на місці було постановлено ухвалу про видалення обвинуваченого із зали засідання з дотриманням приписів ст.330 КПК України й продовження розгляду справи за відсутності останнього, продовжено судове провадження в присутності захисника й після закінчення дослідження доказів, проведення судових дебатів здійснено вихід до нарадчої кімнати 15 червня 2023 року для ухвалення остаточного судового рішення по справі.

Окрім того, в ході судового розгляду було встановлено, що перед початком судового засідання, призначеного на 15 червня 2023 року, обвинуваченому викликалась екстренна медична допомога, яка констатувала задовільний стан здоров`я ОСОБА_8 і те, що останній не потребує екстреної медичної допомоги (т.2 а.п.129).

У витребуваних судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апелянта з Полтавської міської медичної частини (№23) установи виконання покарань, у якій утримується обвинувачений, медичних документах щодо стану здоров`я ОСОБА_8 також відсутні дані, які би давали підстави для висновку про те, що обвинувачений у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, в тому числі з урахуванням проведеного лікування, не міг брати участь у призначених судом першої інстанції засіданнях, у яких відбувався розгляд кримінального провадження по суті. Цією документацією підтверджено здійснення періодичних оглядів, лікування ОСОБА_8 і його задовільний стан здоров`я.

Не надано відомостей про неможливість брати участь обвинуваченого в розгляді провадження першою судовою інстанцією в дати призначених засідань і стороною захисту під час провадження в апеляційному суді.

Твердження ж ОСОБА_8 про його незадовільний стан здоров`я 27 червня 2023 року з посиланням на незаконність оскаржуваного судового рішення позбавлені підстав, оскільки 16 червня 2024 року щодо нього вже було ухвалено місцевим судом вирок.

Також необґрунтованими є доводи сторони захисту про суворість призначеного обвинуваченому покарання та необхідність його пом`якшення.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обставини, ступінь суспільної небезпеки й тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким (ч.4 ст.405 КК України) та нетяжким (ч.1 ст.406 КК України) злочинами, особу обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий (т.2 а.п.100-101), за місцем служби характеризується негативно (т.2 а.п.70), неодноразово притягувався до адміністративної та дисциплінарної відповідальності, в тому числі за перебування у військовій частині в стані алкогольного сп`яніння, несвоєчасне з`явлення на службу без поважної причини в особливий період, неповагу до начальника, порушення розпорядку дня, самовільне залишення місця служби (т.2 а.п.72-98, 122-125), перебуває на обліку в КП «ПО Центр терапії залежностей ПОР» через наявність психічних і поведінкових розладів унаслідок вживання алкоголю (з 2007 року) та опіатів (з 2020 року) зі шкідливими наслідками, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (за ч.1 ст.406 КК України т.2 а.п.120).

При цьому, висока суспільна небезпека вчинених ОСОБА_8 злочинів полягає в тому, що він здійснив погрозу вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби та грубо в агресивний спосіб порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями із застосуванням насильства в період дії воєнного стану під час збройної агресії ворога, коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців. Це також негативно позначилось на організованості й порядку у військовій частині, боєготовності та боєздатності військового формування, заподіявши шкоду суспільним відносинам у сфері встановленого порядку несення військової служби, що охороняються кримінальним законом, та було здатне створити реальну загрозу спричинення такої шкоди.

Відсутність належного реагування під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, нівелюватиме визначену ст.ст.50, 65 КК України мету призначення покарання і призведе до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що має наслідком порушення прав та інтересів суспільства й держави в цілому.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, однак у мінімальному розмірі та із застосуванням найбільш сприятливого принципу складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстави для його пом`якшення чи зміни способу виконання відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у т ой самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4