Справа № 595/603/24
Провадження № 1-кп/595/88/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2024 Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000208 від 13 грудня 2023 року, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, із вищою освітою, працюючого охоронцем ТОВ «ГАДЗ АГРО», раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2023 року близько 19 год. 30 хв. у ОСОБА_5 , під час перебування в приміщенні житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин в ході словесного конфлікту, виник злочинний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний намір та доводячи його до логічного завершення, 12 грудня 2023 року приблизно о 19 години 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , вході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_6 , та умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, що спричинило крововилив під кон`юнктивальну оболонку лівого ока та два удари кулаком правої руки в ділянку підборіддя, що спричинили крововилив в слизову оболонку нижньої губи ОСОБА_6 .

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечив, пояснив, що 12 грудня 2023 року близько 19.30 год. він приїхав додому до потерпілої, оскільки привіз її чоловіку продукти. Після того, як він заїхав на подвір`я та вийшов із машини, ОСОБА_6 почала до нього лаятися. Так як, ОСОБА_6 не хотіла взяти продукти він був змушений зайти до будинку. Вона зайшла за ним до будинку та продовжувала сварку. В подальшому, він замахнувся до неї, та вона впала, а на неї впав карниз. Після цього він вийшов з будинку, потерпіла вийшла за ним і почала його бити. Обороняючись він вдарив її по обличчі, та потерпіла вдарилася об стіну, після чого продовжила його бити. На цьому конфлікт завершився, а потерпіла сказала йому щоб він більше не приходив. Крім того, обвинувачений зазначив, що це була необхідна оборона.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 12 грудня приблизно о 19 год. 30 хв. приїхав ОСОБА_5 , та привіз для чоловіка харчі. До цього, ОСОБА_5 розповсюджував плітки, та вона спитала в нього навіщо він це робив. Псля цього він почав її бити, один удар був в ліке око, два удари в підборіддя. Її чоловік бачив все і казав щоб ОСОБА_5 її бив, що там є ще палиця. Після того, як ОСОБА_5 наніс їй удар, вона впала на землю, а ОСОБА_5 взяв палицю та вдарив нею її по голові, від удару почала текти кров. ОСОБА_5 побачивши кров настрашився і закрив двері. В подальшому, їй було погано і вона хотіла вийти на двір, проте ОСОБА_5 тримав двері, які вона намагалася відчинити, однак їй ще притиснуло пальці. Після цього, вона пішла до сусідів, які надавали їй медичну допомогу. Після нанесення їй ударів вона була змушена переробляти зубні протези та купувати інші ліки. Конфлікт між ними тривав 15-20 хвилин, після даного конфлікту вона зверталася до сімейного лікаря.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що ввечері, близько восьмої чи дев`ятої години,до неї подзвонила сусідка і сказала, щоб вона прийшла, бо ОСОБА_6 побита. Після чого, вона пішла до сусідки, та побачила, що з голови ОСОБА_6 текла кров, підборіддя було побите, око підбите. В подальшому, вони спитали чи необхідно викликати швидку, на що ОСОБА_6 відповіла, що не потрібно, і тоді вона відвела останню додому. Після цього, ОСОБА_6 ходила до неї чотири дні на перев`язки. Зазначила, що ОСОБА_6 сказала, що коли ОСОБА_5 привіз передачу, між ними стався конфлікт.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є чоловіком потерпілої, та відносини між ними неприязні. До інциденту неприязних відносин між ОСОБА_5 та дружиною не було. Також, пояснив, що ввечері ОСОБА_5 приїхав з с.Новоставці, та прийшов до них, а ОСОБА_6 почала кричати до нього і ображати. Після цього, ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_6 , а вона взяла палку. Проте, ОСОБА_5 вдарив її, та вона схилилася до стіни. Зазначив, що перший удар був лівою рукою від якого вона трохи похилилася.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_6 звернулася 13.12.2023 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, про те, що 12.12.2023 близько 19.30 ОСОБА_10 , житель с.Бариш Чортківського району, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 на грунті неприязних відносин наніс близько чотирьох ударів кулаками в область обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження.

Із висновку експерта № 211 вбачається, що у потерпілої ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: рана на волостистій частині голови; синці на обличчі; крововиливи під кон`юнктивальну оболонку лівого ока та в слизову оболонку нижньої губи; садно на лівій кисті. Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, властивості та розташування на тілі, утворилися від дії тупих предметів, не виключено в час і при обставинах, вказаних у постанові та повідомлених обстежуваною. Рана за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких з короткочасним розладом здоров`я.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2024 та долученим до нього ілюстрованим додатком у вигляді таблиці ілюстрацій, за участі свідка ОСОБА_9 , в ході якого свідок розповів та відтворив на статистові події, які розвивались 12.12.2023 близько 19.30 год., а саме в якому положенні стояв ОСОБА_5 до потерпілої, як наніс їй кулаком правої руки один удар в ліву сторону обличчя та два удари кулаком правої руки в ділянку підборіддя.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.02.2024 та долученим до нього ілюстрованим додатком у вигляді таблиці ілюстрацій, за участі потерпілої ОСОБА_6 , в ході якого потерпіла розповіла та відтворила на статистові події, які розвивались 12.12.2023 близько 19.30 год., а саме в якому положенні стояв ОСОБА_5 до потерпілої, як наніс їй кулаком правої руки три удари в обличчя.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2024 та долученим до нього ілюстрованим додатком у вигляді таблиці ілюстрацій, за участі обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході якого обвинувачений розповів та відтворив на статистові події, які розвивались 12.12.2023 близько 19.30 год., а саме в якому положенні він стояв до потерпілої, як наніс їй кулаком правої руки один удар в ліву сторону обличчя та два удари кулаком правої руки в ділянку підборіддя.

Таким чином, окрім показань потерпілої та свідків, вина ОСОБА_5 доводиться дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, висновком експерта, протоколамипроведення слідчого експерименту, а також сам обвинувачений не заперечує нанесення потерпілій зазначених в обвинувальному акті ударів, проте стверджує, що це була необхідна оборона.

Твердження обвинуваченого та його захисника, що в момент нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень, обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, суд оцінює, як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст. 36 КК України).

Тобто, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України.

Згідно до ч.2 ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підставами для застосування необхідної оборони є:

· суспільно небезпечне посягання;

· необхідність негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Тобто посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Однак, суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України ще в постанові від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Отже, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони. Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.

Проаналізувавши конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6 , у ході якого останній було нанесено один удар кулаком в ділянку лівого ока та два удари кулаком в діляку підборіддя, через призму положень ч.3 ст.36 КК України, та з урахуванням роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 , як ознак необхідної оборони так і перевищення її меж. При цьому, суд враховує вік та стать обвинуваченого та потерпілої, місце події, а саме те, що конфлікт відбувся за місцем проживання потерпілої, явну фізичну перевагу обвинуваченого над потерпілою особою.

Виходячи з викладеного, суд не знаходить підтвердженим факт того, що в ході конфлікту з потерпілою дії останньої могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого та в даній обстановці це потребувало негайних заходів для негайного відвернення чи припинення такого посягання. Встановлено, що реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому під час події з боку потерпілої не було, що дії потерпілої не були такими, від яких треба захищатись за допомогою нанесення трьох ударів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений зазнав суспільно небезпечного посягання, яке б могло створювати реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю та життю.

Оцінюючи в сукупності докази, здобуті в судовому засіданні, з матеріалами справи суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії за ч.1 ст.125 КК України органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий. Тому, суд приходить до переконання, що йому слід призначити покарання у виді штрафу в межах передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України, що таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_5 спричиненої матеріальної шкоди в сумі 7430 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок незаконних дій відповідача було завдано матеріальної та моральної шкоди, що полягає змінені нормального ритму життя потерпілої, оскільки остання була змушена проходити лікування.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні цивільного позову відмовити, мотивуючи тим, що в момент нанесення відповідачем позивачці тілесних ушкоджень, відповідач перебував у стані необхідної оборони. Тобто, позивач отримала шкоду своєму здоров`ю в момент, коли сама вчиняла дії по нанесенню шкоди майну відповідача та його здоров`ю.

Вирішуючи вказаний цивільний позов потерпілої, суд виходить із наступних обставин справи та вимог закону.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до п.п. 6, 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989року (із наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладання на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування вимог щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди потерпілою ОСОБА_6 надано акт виконаних робіт, з якого вбачається, що за період з 19.12.2023 по 22.01.2024 проведено роботу по наданню стоматологічних послуг ОСОБА_6 на загальну суму 6250 грн., та дві квитанції від 17.12.2023 на суму 645,11 грн. та №214940 від 13.12.2023 на суму 535 грн.

Проте, як вбачається із обвинувального акту та висновку експерта ОСОБА_6 було спричинено такі тілесні ушкодження: рана на волостистій частині голови; синці на обличчі; крововиливи під кон`юнктивальну оболонку лівого ока та в слизову оболонку нижньої губи; садно на лівій кисті.

Отже, між лікуванням зубів потерпілою, і діями обвинуваченого відсутній причинно-наслідковий зв`язкок. Крім того, потерпілою та її представником не надано доказів того, що ліки які вона купувала 17.12.2023 та 13.12.2023, згідно наданих квитанцій, їй були необхідні через неправомірні дії обвинуваченого щодо неї, зокрема, не надано рецепту сімейного лікаря, чи виписки з амбулаторної карти, де такі ліки були б прописані, тому цивільний позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, на яку претендує потерпіла, суд враховує наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд погоджується з доводами потерпілої, що протиправна винна поведінка ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_6 певні негативні наслідки, які були пов`язані із переживаннями за її здоров`я.

Оскільки закон не містить чітких приписів щодо розміру відшкодування моральної шкоди для таких випадків, то оцінюючи розмір позовних вимог в цій частині суд враховує обставини цієї справи, а саме: характер правопорушення, встановлену в ході судового розгляду вину обвинуваченого, не тривалий характер моральних страждань потерпілої, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 15000 гривень моральної шкоди.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесять) гривень.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Речовий доказ: дерев`яну палицю, довжиною 1 метр, 40 сантиметрів, діаметром 3,5 сантиметрів із однієї сторони та 4,5 сантиметрів з іншої сторони знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/2339/23 від 29 грудня 2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду і через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1