Справа № 562/2765/24
У Х В А Л А

16.08.2024 року слідчий суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю заступника начальника слідчого відділення ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника слідчого відділення Відділення поліції № 6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000068 від 18.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

в с т а н о в и в :

Заступник начальника слідчого відділення Відділення поліції № 6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_6 , у якому просить накласти арешт на двохкімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , з позбавленням права на відчуження та розпорядження даним майном, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В обґрунтування клопотання вказала, що слідчим відділенням відділення поліції № 6 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000068 від 18.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до Рішенням Здолбунівської міської ради Рівненської області «Про підсумки виборів депутатів Здолбунівської міської ради та міського голови міста Здолбунова і визнання їх повноважень» № 1 від 05.11.2015 року, обраний Здолбунівським міським головою.

ОСОБА_4 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, та відповідно до ч. 1 примітки до ст. 364 КК України був службовою особою.

Так, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді міського голови Здолбунівської міської ради, будучи службовою особою, знаходячись у м.Здолбунів, діючи із злочинною недбалістю - неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, маючи при цьому реальну можливість виконати їх належним чином, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, всупереч інтересам служби, не вжив належних заходів задля перевірки дотримання умов укладеного ним від імені Здолбунівської міської ради Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Здолбунів № 9 на об`єкт будівництва «Будівництво дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим нежитловим приміщенням по АДРЕСА_2 », що спричинило безпідставне зменшення розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста на суму проведених робіт з благоустрою території поза межами земельної ділянки в розмірі 479 738 грн., тим самим спеціальним фондом бюджету міста Здолбунів у 2020 році недоотримано доходів в сумі 479 738, 00 грн., чим нанесено збитків міському бюджету на вказану суму.

31.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_4 знаходиться двохкімнатна квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, виникла необхідність в накладенні арешту на наявне у власності підозрюваного ОСОБА_4 нерухоме майно, що забезпечить відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення.

Заступник начальника слідчого відділення ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримала та просила задовольнити. Крім того, повідомила що на даний час, відсутній цивільний позов до ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши позиції учасників судового засідання, дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на майно, слідчий суддя встановив наступне.

Як убачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, як убачається з приписів ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що клопотання та матеріали додані в його обґрунтування не мають жодних відомостей щодо наявності цивільного позову про стягнення з ОСОБА_4 заподіяної матеріальної шкоди.

Крім того, слідчим не доведено, що підозрюваний має намір відчужити майно (квартиру), без якого виконання рішення суду буде ускладнене чи неможливе.

Слідчий суддя звертає увагу, що слідчий в клопотанні, в порушення відповідно ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Відтак, з урахуванням вищевказаних обставин, слідчий суддя вважає, що слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що є власністю ОСОБА_8 , для забезпечення цивільного позову, що відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000068 від 18.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1