ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5148/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/417/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калінінград рф, громадянина України, працюючого на посаді в.о. директора ТОВ «ЕЛВІН», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 6 ст. 111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 29 вересня 2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 25.11.2022 року стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.08.2024 року, задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.09.2024 року, включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про безпідставність встановлення судом наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, апелянт звертає увагу на відсутність в оскаржуваній ухвалі посилань суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Звертає увагу апелянт і на те, що судом не взято до увагу незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО.

Також, адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні в залі судових засідань Херсонського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно його підзахисного інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та з покладням на його підзахисного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції припустився істотного порушення процесуального права, оскільки розглянув клопотання, яке було подано стороною обвинувачення прокурором, який не має та не мав процесуальних повноважень на вчинення таких процесуальних дій, так як на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження не був включений до групи прокурорів та не здійснював процесуального нагляду на стадії досудового розслідування, таким чином у судовому засіданні Херсонського міського суду Херсонської області 01.08.2024 року від імені сторони обвинувачення приймала участь особа, яка не мала підстав для набуття відповідного процесуального статусу.

Крім того, вказує на необґрунтованість обвинувачення пред`явленого його підзахисному, який вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає. Пред`явлена йому підозра ґрунтується виключно на показаннях ряду свідків, так, як інших слідчих(розшукових) та процесуальних дій не здійснювалося взагалі.

Також апелянт звертає увагу на те, що прокурором не виконано вимоги процесуального законодавства, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Не доведено та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати.

Також, апелянт звертає увагу на відсутність в оскаржуваній ухвалі посилань суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисників на підтримання доводів апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Зазначене вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги про необґрунтованість обвинувачення пред`явленого ОСОБА_7 та пред`явленої йому під час досудового розслідування підозри.

Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, він обвинувачується у вчиненні відразу двох кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі нас строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, адже за вчинення найтяжчого з них (ч.6 ст.111-1 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, який може мати зв`язки з військовими рф та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, має місце реєстрації, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_7 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що частина свідків у даному кримінальному провадженні є працівниками очолюваного обвинуваченим підприємства, які за версією сторони обвинувачення з погрозами залучалися до вчинення обвинуваченим злочину, наявні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Крім того, оскільки інкриміновані обвинуваченому злочини спрямовані проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Таким чином подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Зокрема запобіжний захід у виді домашнього арешту, як просить захисник ОСОБА_9 у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, або ж скоєння ним нового кримінального правопорушення. Крім того, місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_7 є анексована частина України місто Севастополь.

Посилання захисника ОСОБА_9 на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , як причину неможливості його перебування у умовах СІЗО, не гуртується на матеріалах провадження, оскільки в них відсутні такі дані. Не додано таких матеріалів, які б підтверджували наведене, і до апеляційної скарги.

Відсутні в матеріалах провадження і дані про неможливість надання належної та необхідної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 в умовах СІЗО, в разі потреби такої.

Що стосується доводу захисника ОСОБА_8 про участь прокурора ОСОБА_12 в судовому засіданні, який не мав на те процесуальних повноважень, з ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд при розгляді вищезазначеного клопотання, брав до уваги саме доводи прокурора ОСОБА_6 , яка наділена процесуальними повноваженнями у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів провадження вбачається, що з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 звернулася прокурор ОСОБА_6 , яка згідно постанови про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, наділена повноваженнями прокурора в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого. З огляду на викладене твердження захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Інші обставини, на які посилаються захисники в апеляційних скаргах були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2024 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 6 ст. 111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 29 вересня 2024 року, включно без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15