Номер провадження: 11-сс/813/1405/24
Справа № 946/6986/24 1-кс/946/2103/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області матеріали кримінального провадження №0001169 від 29.08.2024 рокуза апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2024 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, перебуває у цивільному шлюбі, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.07.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в сумі 850 гривень;

- 12.02.2020 року Іванківським районним судом Київської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309 КК України до 5 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15 ч.1 ст.115КК України,

встановив:

В провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001169 від 29.08.2024 року, за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

29.08.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

30.08.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскарженою ухвалою судді слідчого відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 27.10.2024 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри та наявністю ризиків, визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Одночасно слідчий суддя врахував обставини даної справи, зокрема те, що саме потерпілий першим напав на підозрюваного із застосуванням ножа та наніс поранення підозрюваному, та лише після цього останній вихватив ніж у потерпілого та вдарив його. Врахувавши наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, пославшись на недоведеність органом досудового розслідування та прокурором того, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням також факту перебування підозрюваного на стаціонарному лікуванні, з огляду на отримання поранення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави. Прокурор стверджує, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є неспівмірним із існуючими ризиками.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри.

Водночас враховуючі конкретні обставин даної справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи відсутність фактів порушення останнім умов домашнього арешту з дня винесення оскарженої ухвали, що свідчить про низький рівень існування, заявлених прокурором ризиків.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього. Більш того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що прокурор навіть не обізнаний про кількість проведених перевірок правоохоронними органами виконання підозрюваним умов домашнього арешту.

Колегія суддів також враховує, що підозрюваний за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що вказує на відсутність у нього намірів ухилятися від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2024 року, якоюпідозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в кримінальному провадженні №0001169 від 29.08.2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4