Провадження № 11-кп/824/4630/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 серпня 2024 року включно із визначення застави у розмірі восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 гривень.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки та, не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, дійшов висновку, що вказані обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні. Крім того, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27.06.2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби а саме за місцем його реєстрації.

В обґрунтування апеляційної скарги інстанції адвокат зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, зокрема, у нього видалений жовчний міхур, а також у нього, внаслідок ДТП, був зламаний хребет і тому перебуваючи в місцях позбавлення волі він не має можливості слідкувати за своїм здоров`ям, що призводить до нестерпної болі, зокрема, в області спини. Вказані факти підтверджуються наданими до скарги, копіями медичних документів.

До того ж, ОСОБА_7 майже 50 років і тому його організму, незважаючи на те, що він раніше займався спортом, дуже важко переносити захворювання та травми, які в нього маються.

Крім того, у обвинуваченого є мати якій 70 років, та яка живе разом з ним. Також у нього є малолітня донька, вихованням та утриманням якої він безпосередньо займається, і це незважаючи не те, що ОСОБА_7 зі своєю дружиною, тобто з матір`ю дитини розлучений і вони проживають окремо.

ОСОБА_7 є законослухняним громадянином, що підтверджує те, що він самостійно, без будь-якого примусу, не знаючи про те, що він, як особа, яка раніше засуджена за вчинення тяжкого злочину не може бути примусово мобілізована до військові служби на час військового стану, на початку повномасштабного вторгнення російської федерації до України, а саме 21.04.2022 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його було взято на військовий облік і відразу ж знято з такого обліку, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, який також долучено до скарги. Тобто це говорить про те, що ОСОБА_7 систематично, а саме відповідно до вимог чинного законодавства оновлює свої данні у всіх органах та установах, в яких він повинен це робити, зокрема, по місцю свого постійного проживання.

ОСОБА_7 має сертифікат, який підтверджує його рівень підготовки з такого виду спорту, як панкратіон та який дає йому право бути інструктором з цього виду спорту. Таким чином, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 міг би заробляти на життя та далі утримувати свою дитину. До того ж обвинувачений має певні досягнення у спорті.

Окрім того, ОСОБА_7 опанував заочний курс навчання за програмою практична психологія та оволодів матеріалами, передбаченими програмою названого курсу, з наданням права їх самостійного застосування на практиці, і ці знання він міг би також застосовувати при тренуванні спортсменів.

Що стосується переховування від органів досудового розслідування та суду, то ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Києві, на це вказує довідка з державної міграційної служби України, копію якої долучено до апеляційної скарги.

Також, сторона обвинувачення необґрунтовано вважає, що ОСОБА_7 може шляхом підмовляння, підкупу, погроз, схиляти потерпілих та свідків до дачі неправдивих показань. Проте, до цього часу до правоохоронних органів не надходило жодної заяви ні від потерпілих, ні від свідків у цьому кримінальному провадженні про незаконний вплив на них з боку ОСОБА_7 .

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то прокурор обґрунтовуючи свою позицію щодо цього ризику посилається на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався за вчинення, зокрема, тяжких злочинів. Проте, за свої протиправні дії ОСОБА_7 вже давно відбув покарання і на сьогоднішній він живе життя людини, яка чесно заробляє на життя та виховує свою дитину.

Апелянт окремо звертає увагу суду на те, що визначення судом застави ОСОБА_7 у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 гривень, є непомірною для останнього, оскільки обвинувачений, на даний час, позбавлений волі і тому, відповідно, не має можливості заробити таку суму грошових коштів для внесення її в якості застави. Інших збережень або можливостей отримати гроші, наприклад, у борг, ОСОБА_7 , на сьогоднішній день, не має.

Таким чином, у зв`язку з викладеним, сторона захисту вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно ОСОБА_7 дозволить виключити будь-які ризики під час судового розгляду, в даному кримінальному провадженні, та забезпечити виконання, у повній мірі, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу та правильно встановив, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України., які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою мінімізації негативних наслідків для себе може впливати на свідків та потерпілих.

Доводи захисника про те, що обвинувачений є законослухняним громадянином, має міцні соціальні зв`язки, опанував заочний курс навчання за програмою практична психологія, а також те, що ОСОБА_7 має матір, якій 70 років та проживає разом з ним, малолітню доньку, вихованням та утриманням якої від безпосередньо займається, то вказані обставини були враховані судом, зокрема, суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, майновий стан, міцність соціальних зв`язків та репутацію обвинуваченого, проте суд прийшов до висновку, що вказані обставини не нівелюють ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

За таких обставин судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК України при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , не впливає на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3