ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1938/24 Справа № 178/54/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження 0000011 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду, починаючи зі слів: «Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи працівником …» та закінчуючи словами: «З моменту вчинення ним даного проступку пройшло понад 3 роки», замінивши його таким текстом: «До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 від 14.03.2021 відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК України. Під час судового розгляду докази сторони обвинувачення та захисту в повному обсязі не досліджені, обвинувачений не допитаний. В судовому засіданні 10.04.2024 року ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З обвинувального акта вбачається, що з моменту подій від 14.03.2021 року, інкримінованих ОСОБА_7 , на теперішній час минуло більше 3 років. Суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а провадження закриттю, з таких підстав». Також посилання суду в резолютивній частині ухвали на ч.2 ст.49 КК України замінити на п.2 ч.1 ст.49 КК України, як на підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності навів формулювання встановленої вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, що суперечить засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Також зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_7 дав згоду на закриття провадження за нереабілітуючими обставинами, а тим самим визнав себе винним, суперечить вимогам закону, так як така згода не може підтверджувати винуватість особи.

Звертає увагу на те, що ухвалою суду ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358 КК України на підставі ч.2 ст.49 КК України, однак у вказаному кримінальному провадженні перебіг давності не переривався та не зупинявся, тому підстави для застосування положень ч. 2, 3 ст.49 КК України відсутні. За таких обставин в резолютивній частині ухвали повинно бути вказано не ч.2 ст.49 КК України, а п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Окрім того, суд в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, водночас станом на 14.03.2021 року ч.4 ст.358 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Також мотивувальна частина ухвали не містить чіткого формулювання висновку суду щодо заявленого клопотання.

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, обвинувачений та його захисник заявили клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, та з моменту його вчинення пройшло понад 3 роки, тому дійшов висновку, що є підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, а саме в частині підстави звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. Дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

З пункту 2 частини 1 статті 49 КК України вбачається, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На момент розгляду місцевим судом кримінального провадження щодо ОСОБА_7 закінчився передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.

Зважаючи на це, в судовому засіданні 10.04.2024 року обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання обвинуваченого, обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, суд відповідно до ст. 372 КПК України, зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення, тому твердження обвинуваченого, що мотивувальна частина ухвали не містить чіткого формулювання висновку суду щодо заявленого клопотання є безпідставним.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали навів формулювання встановленої ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а також, що надання ним згоди на закриття провадження за нереабілітуючими обставинами не підтверджує його винуватість є безпідставними з огляду на таке.

Як визначено положеннями ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Таким чином, в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, законодавцем передбачено процесуальне право обвинуваченого відмовитися від закриття провадження та наполягати на дослідженні доказів у справі з метою встановити свою невинуватість.

У такому випадку судове провадження проводиться у загальному порядку і за результатами такого розгляду суд постановляє вирок: у разі недоведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення виправдувальний; у разі доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувальний, та звільняє таку особу від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК України.

Тоді як заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та стадії судового розгляду передбачає, що обвинувачений фактично відмовляється від такої процедури, а закриття кримінального провадження з цих підстав не вказує про його невинуватість, тобто не реабілітує його за вчинені дії.

До того ж сама норма ст. 49 КК України у своєму змісті закріплює те, що від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності особа може бути звільнена, якщо саме з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули певні строки.

Тобто, обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення. Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 року (справа №752/23954/18).

При цьому за умови, що обвинувачений наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не визнає вину за пред`явленим обвинуваченням, не звільняє суд від обов`язку невідкладно розглянути таке клопотання та задовольнити його за наявності для цього підстав, та позбавляє можливості досліджувати докази у справі, враховуючи, що розгляд такого клопотання для суду є першочерговим.

У цьому провадженні обвинувачений звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження здійснено з нереабілітуючих підстав, тому, наприклад, заміна формулювання у мотивувальній частині ухвали встановлено, що..., відповідно до обвинувального акта..., органом досудового розслідування встановлено.... не змінить правової природи та правових наслідків застосування інституту кримінального права, як звільнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині безпідставними.

Посилання обвинуваченого на те, що суд в ухвалі помилково зазначив, що вчинений злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, оскільки станом на 14.03.2021 року ч.4 ст.358 КК України відноситься до кримінальних проступків є неспроможним, оскільки така описка може бути усунута в порядку ст. 379 КПК України та в цілому не вказує на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Водночас, доводи обвинуваченого про те, що він повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, однак в резолютивній частині ухвали вказано ч.2 ст.49 КК України є слушними, оскільки ч.2 ст.49 КК України стосується звільнення від кримінальної відповідальності особи, перебіг давності щодо якої зупинявся, однак, обставини, які свідчать про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України, колегією суддів не встановлено, так як матеріали провадження не містять відомостей щодо розшуку ОСОБА_7 чи вчинення ним нового кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого підлягають приведенню у відповідність до вимог кримінального закону, шляхом зміни ухвали суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року задовольнити частково.

Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині зазначення підстави звільнення від кримінальної відповідальності.

Вважати ОСОБА_7 звільненим від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4