Справа № 305/1872/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду:прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/164/20 за апеляційними скаргами прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кваси, Рахівського району, Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з загальною середньою освітою, не працюючу, одружену, невійськовозобов`язану, не судиму,

-у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2018 року виправдано ОСОБА_8 по обвинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, в зв`язку з недоведеністю її винуватості.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_7 , залишено без розгляду.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 жовтня 2016 року біля 17 годин вона у АДРЕСА_1 з мотивів неприязних відносин з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно кілька разів кинула камінням у потерпілу ОСОБА_7 , при цьому завдала 3 удари каменем по її тілу, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді синців зовнішньої поверхні правого стегна, передньої поверхні лівого плеча та передньої поверхні правого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 356 від 11.10.20116 року на наказу МОЗ України № 6 від 17.05.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить постановити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 850 гривень.

Потерпіла ОСОБА_7 просить виправдувальний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок та призначити їй покарання згідно санкції цієї статті.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої, її захисника та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачена, захисник та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченої, захисника та потерпілої.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 374 КПК України, практики ВСУ зазначеної у ППВСУ від 29.06.1990 року № 5 зі змінами від 30.05.2008 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину, відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого не допускається.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами кримінального провадження.

Однак, суд першої інстанції вказаних норм не дотримався.

Зокрема, суд першої інстанції не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК України, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, у ході судового слідства достовірно встановлено, що 05 жовтня 2016 року біля 17 години на земельній ділянці біля житлового будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 з мотивів неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , умисно кілька разів кинула каміння в неї, чим спричинила їй тілесні ушкодження.

Вказані обставини підтверджуються показаннями потерпілої, свідків та протоколом слідчого експерименту, висновком судово-медичної експертизи, а також, показаннями судового експерта, який у судому засіданні ствердив, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли виникнути лише від ударів камінням.

Вказані покази є послідовними та узгоджуються між собою.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги зібрані під час досудового розслідування та досліджені під час судового слідства докази, якими підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, тому дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а саме щодо недоведення винуватості ОСОБА_8 .

Так, оцінивши показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд безпідставно дійшов висновку, що їх показання щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не відповідають обставинам справи. Крім того, суд взагалі не взяв до уваги показання судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який був викликаний для допиту у судовому засідання саме з ініціативи суду. При цьому, суд поставився до показань свідка ОСОБА_9 критично, оскільки він є чоловіком потерпілої. Проте, поза увагою суду залишилося те, що його показання узгоджуються з показаннями інших свідків, з протоколом слідчого експерименту та висновком судово-медичної експертизи, а тому повністю відповідають обставинам справи.

До того ж, вказані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є незацікавленими та сторонніми особами. Крім цього, свідки, у тому числі і свідок ОСОБА_9 , який є чоловіком потерпілої, надавали свої показання у суді під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за завідомо неправдиві показання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показанням обвинуваченої та не дав належну правову оцінку всім дослідженим доказам у їх сукупності, ухвалив немотивований вирок, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного спростування.

Як вбачається з матеріалів справи, що у судовому засіданні, яке відбулося 28.02.2018 представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_14 заявив клопотання про одночасний допит раніше допитаних свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 .

Проте суд, у порушення вимог ст. 350 КПК України, думку учасників щодо клопотання не заслухав та до розгляду клопотання не приступив, натомість зробив технічну перерву у судовому засіданні. Під час вказаної технічної перерви суд заслухав показання свідка ОСОБА_11 , наявні на технічному носії інформації, після чого відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_14 .

Таким чином, суд вийшов за межі наданих йому кримінальним процесуальним законодавством повноваження, оскільки, по-перше - дослідив показання свідка ОСОБА_11 за межами порядку проведення судового слідства і по друге - фактично вдався до оцінки доказів не у нарадчій кімнаті, а під час судового слідства, що суперечить вимогам чинного КПК України.

Окрім наведеного, у судовому засіданні, яке відбулось 23.03.2018, суд надав обвинуваченій ОСОБА_8 останнє слово. В останньому слові обвинувачена сказала, що свою вину не визнає та про те, що у неї з ОСОБА_7 та її чоловіком постійні сварки через земельну ділянку.

Після останнього слова обвинуваченої, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Разом з тим, суд, повернувшись з нарадчої кімнати, безпідставно та у порушення вимог КПК України поновив судове слідство для допиту судово-медичного експерта у суді.

Однак, з такими діями суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Так, ч. 4 ст. 365 КК України визначено, що якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

Проаналізувавши вищевказану норму КПК України можна зробити висновок, що відновити судове слідство суд уповноважений лише одразу після останнього слова обвинуваченого, а повернення суду з нарадчої кімнати для відновлення судового слідства чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Крім того, у судовому засіданні, яке відбулось 07.06.2018, щодо достовірності висновків, зазначених у судово-медичній експертизі був питаний судово-медичний експерт ОСОБА_12 , який під час допиту повністю підтвердив наданий ним висновок та у своїх показаннях повідомив, що він особисто оглядав потерпілу ОСОБА_7 і виявлені у неї тілесні ушкодження могли виникнути від ударів камінням. При цьому експерт ОСОБА_12 категорично ствердив, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не могли виникнути у будь-який інший спосіб.

Разом з тим, у судовому рішенні відсутні будь-які посилання на показання судово-медичного експерта ОСОБА_12 . З наведеного можна зробити висновок, що суд не взяв до уваги показання експерта, проте у вироку не навів жодних мотивів такого рішення.

Наведені апеляційним судом обставини свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_8 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої ОСОБА_8 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд обґрунтовано вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої Апеляційні скарги прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді