печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0002305 від 14.12.2023 - прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0002305 від 14.12.2023 - прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд справи просив здійснювати без виклику власників майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002305 від 14.12.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує наступне.

У ході досудового розслідування встановлено факти організації суб`єктами підприємницької діяльності протиправних схем тіньового постачання на територію України лікарських засобів іноземного виробництва без їх державної реєстрації, в тому числі й таких, що містять ознаки фальсифікованих, із метою їх подальшого збуту в аптечних закладах міста Києва.

Так, встановлено, що 06.03.2023 до Держлікслужби надійшло звернення ОСОБА_4 щодо виявлення ним фактів торгівлі незареєстрованими російським лікарськими засобами «Мукосат» у аптечних закладах «Ел`Фарм» у м. Києві, де здійснює своє діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Державною службою з лікарських засобів та контролю за АДРЕСА_1 неодноразово здійснено позапланові перевірки щодо аптечних закладів « ОСОБА_7 », де здійснює діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у ході яких встановлені порушення вимог законодавства щодо якості лікарських засобів, в тому числі, щодо реалізації вищевказаного препарату, а також препаратів виробництва російської федерації та республіки білорусь.

Крім того, розпорядженням Держлікслужби від 10.03.2023 № 2195-001.1/002.0/17-23 заборонено на території України реалізація, зберігання та застосування всіх серій лікарського засобу «Мукосат», виробництва російської федерації.

За результатами проведених слідчих дій, а також виконання доручень слідчого, оперативними співробітниками ДСР НП України встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення причетна фізична особа-підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які здійснюють протиправну діяльність у приміщенні аптек « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та які фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, 25.07.2024 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва (справа №757/30004/24-к) проведено обшук за вищевказаною адресою, а саме за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що у АДРЕСА_2

Під час проведення вказаної слідчої дії було тимчасово вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Мах» імеі 1 НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , а також грошові кошти на загальну суму 10500 доларів США, які фактично належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Зазначені пристрої тимчасово вилучені у зв`язку із необхідністю їх надання разом з інформацією, що на них міститься для проведення експертного дослідження, а саме комп`ютерно-технічної експертизи, а також вказані пристрої є знаряддям вчинення злочину в зв`язку із тим, що на них наявна інформація, яка свідчить при їх використання для реалізації завідомо фальсифікованих та незареєстрованих на території України лікарських засобів в мережі Інтернет.

25.07.2024 на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 зазначені мобільний телефон, ноутбук та жорсткий диск визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З метою перевірки та встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на тимчасово вилучене майно для його збереження, оскільки у подальшому воно може бути використане як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Мах» імеі 1 НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , а також грошові кошти на загальну суму 10500 доларів США, які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , заборонивши володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном у будь-який спосіб.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1