УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення від 29.07.2024 за вх. №Т-10798 про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК України.

Скарга мотивована тим, що 07.02.2024 року ОСОБА_4 у власній квартирі АДРЕСА_1 , за навісними кухонними меблями, було знайдено пристрій для прихованого зняття інформації. На її виклик прибула СОГ Подільського УП ГУНП у м. Києві, було вилучено та опечатано вищезгаданий пристрій та відібрано її письмові пояснення.

Наступного дня, 08.02.2024, неї за адресою проживання виявлено ще один пристрій для прихованого зняття інформації, який було підключено до телевізора у спальній кімнаті. На її виклик прибула СОГ Подільського УП ГУНП у м. Києві, якими було вилучено та опечатано вищезгаданий пристрій. Дані пристрої встановлювались її колишнім близьким знайомим - ОСОБА_5 , який працюючи співробітником підрозділу власної безпеки Служби зовнішньої розвідки України, маючи технічні можливості та необхідні уміння і навички, використовуючи службовий стан і доступ до спеціальної апаратури системно слідкує за нею та членами її сім`ї (у тому числі дитиною, до якої він не має відношення але практично довів до стану суїциду) з особистих мотивів, всіляко переслідує та погрожує їм.

В обох випадках ОСОБА_4 попереджала присутніх представників поліції, що наявність пристроїв і можливостей колишнього близького знайомого, але службові та адміністративні важелі особи, що напевне причетна до встановлення пристроїв, можуть бути застосовані з метою відволікання уваги правоохоронних органів до використання службового становища в особистих (приватних) інтересах. Проте, в супереч попередженням, Подільським УП ГУНП у м. Києві відомості до ЄРДР не внесено та всі вилучені речові докази передано потенційному підозрюваному.

Також вказав, що покази ОСОБА_4 не відповідають показам, відображеним у довідці, спеціальні професійні засоби прихованого зняття інформації, вилучені в квартирі ОСОБА_4 , встановлені без її згоди та відома, виключно зі слів зацікавленого потенційного підозрюваного було безпідставно перекваліфіковано на звичайні камери відеоспостереження або пожежної безпеки (без жодного їх обстеження, фіксації та зняття всієї необхідної інформації чи огляду), всі речові докази кримінальної справи передано в руки потенційному підозрюваному (навіть всупереч його твердженням, що власником пристроїв є ОСОБА_4 ).

На підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва, за даним фактом Подільським УП ГУНП у м. Києві внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення (ЄРДР № 0000194 від 01.03.2024 за ст. 356 КК України).

Дане провадження обмежилось допитом потерпілої, і навіть з підтвердженням СЗРУ, що потенційний підозрюваний буде приймати участь у слідчих діях, подальших дій за весь цей час не відбулося. Тобто, орган дізнання не вбачає у діях співробітника внутрішньої безпеки СЗРУ, що виражені переслідуванні за допомогою технічних засобів прослуховування та відслідковування і постійному тиску на Потерпілу, жодних ознак порушення недоторканості приватного життя, незаконного використання спеціальних технічних засобів отримання інформації та зловживання службовим становищем.

Дане кримінальне провадження у формі дізнання стосується фактів встановлення пристроїв прихованого зняття інформації в квартирі, що належить моїй Клієнтці. Але серед вищевказаних подій виникає окреме правопорушення, що не є простим збігом обставин, та містить окремий склад злочину та стосується факту вилучення потенційним підозрюваним - співробітником Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_5 - опломбованих криміналістами речових доказів з пристроями прихованого зняття інформації. Зважаючи на професійний та фаховий рівень, можливе використання адміністративного та/або корупційного ресурсу, та особисту зацікавленість ОСОБА_5 - такі дії є умисним перешкоджанням слідству та наміром знищення речових доказів, що підтверджують склад злочину співробітника СЗРУ.

Звертає увагу, що жодна із відповідальних служб поліції, у тому числі внутрішньої безпеки та генеральної інспекції, куди було перенаправлено скаргу ОСОБА_4 , не знайшли складу злочину або порушень в діях співробітників поліції, і відповідно складу ст. 367 КК України. Таким чином, єдиною особою, дії якої можуть підпадати під склад злочину, передбаченого ст. 365 КК України, є співробітник внутрішньої безпеки Служби зовнішньої розвідки України полковник ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який вилучив речові докази.

Склад даної статті кримінального закону може вбачатися в умисному втручанні в слідчі дії, та вилученні ключових речових доказів - що є умисним вчиненням працівником правоохоронного органу дій, які виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_4 і дізнанню в кримінальному провадженні №0000194.

Звернення до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві стосовно даного правопорушення було залишено ним без уваги. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва ТУ ДБР в місті Києві до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження за ч. 1 ст. 388 КК України. Тобто, ТУ ДБР в Києві також не вбачає в діях співробітника внутрішньої безпеки СЗРУ ОСОБА_5 жодного перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу.

Однак, по даному провадженню так само немає жодного руху та не здійснюється жодних слідчих дій.

Тим часом, розуміючи свою безкарність ОСОБА_5 продовжує переслідувати потерпілу, яка вимушена безуспішно звертатися до поліції, мати внаслідок такого переслідування проблеми зі здоров`ям, і відсутність захисту від особи, яка її використовує у власних незрозумілих особистих оборудках.

Таким чином, враховуючи можливість та вірогідність протиправного впливу співробітника служби внутрішньої безпеки Служби зовнішньої розвідки України полковника ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на співробітників поліції, Державного бюро розслідувань та процесуальних керівників, бездіяльність Подільського УП ГУ НП в м. Києві та ТУ ДБР у м. Києві щодо розслідування дій даної особи та навіть відсутності належної оцінки його дій, і водночас триваючого системного переслідування потерпілої даною особою, що у сукупності опосередковано підтверджує корупційний тиск зазначеного співробітника правоохоронного органу, в діях даного співробітника служби внутрішньої безпеки Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_5 вбачається склад злочину, передбачений ст. 364 КК України.

Вказав, що ним, в інтересах ОСОБА_4 , 29.07.2024 до НАБУ подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Але, 31.07.2024 в листі НАБУ, без проведення досудового розслідування, зазначено про відсутність в діях співробітника служби внутрішньої безпеки Служби зовнішньої розвідки України полковника ОСОБА_5 ознак корупційного правопорушення, а тому не відноситься до їх компетенції та внесенню до ЄРДР не підлягає.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, пояснень на скаргу не надав. Тож, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Під час цього розгляду є встановленим, що 29.07.2024 адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на електронну пошту Національного антикорупційного бюро України, подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно листа, вих. № 112-050/21646 від 31.07.2024 у заяві не викладено обставин, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності детективів Національного бюро з урахуванням вимог частини 5 статті 216 КПК України.

Дані про внесення відомостей щодо обставин відображених у зверненні до ЄРДР, на час розгляду скарги слідчим суддею, не встановлені.

Тобто, строки визначені ст. 214 КПК України, суб`єктом оскарження не дотримані. Тим самим є дійсним факт бездіяльності.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, слідчий суддя враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, Велика Палата Верховного Суду, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають встановленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

В цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків внесення даних до ЄРДР кореспондуються з нормами наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, вказаний обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дії суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням, тобто він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

В цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції.

В такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію.

ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України" зазначив, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

В даному випадку встановлено, що 29.07.2024 адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на електронну пошту Національного антикорупційного бюро України, подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони вдалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.

Тим самим, позбавили особу, яка подала повідомлення про злочин, як сторону у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою адвоката ОСОБА_3 , поданою в інтересах ОСОБА_4 на електронну пошту Національного антикорупційного бюро України 29.07.2024,в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1