Справа №635/6907/24
Провадження по справі 1-в/635/460/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Петрівка, Золочівського району, Харківської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше засудженого:

-30.01.2004 року Золочівським районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч.4, 69 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 13.05.2005 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 28 днів.

-16.01.2008 року Золочівським районним судом Харківської області за ст. ст. 309 ч.1, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

-25.01.2011 року Золочівським районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч.3, 185 ч.2, 309 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

-14.03.2012 року Золочівським районним судом Харківської області, ст. ст. 263 ч.1, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.02.2015 року умовно-достроково на 1 місяць 8 днів.

-31.10.2016 року Золочівським районним судом Харківської області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту.

-11.09.2017 року Дергачівським районним судом Харківської області, ст. ст. 185 ч.2, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

-09.04.2019 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 246 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11.09.2017 року призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11.09.2017 року призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2024 року засуджений ОСОБА_4 , звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2024 року вищевказане клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 539 Кримінального процесуального Кодексу України (далі- КПК України), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Засуджений ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився,надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_3 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч . 3 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч. 1 ст.246, ч.1, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року в частині визнання ОСОБА_4 винним та засудженим за ч.1 ст. 246 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі скасовано. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст. 246 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України. ОСОБА_4 визнано винним та засудженим за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок суду набрав законної сили 31 жовтня 2019 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 27 грудня 2019 року, кінець строку 27 грудня 2024 року.

З 14 січня 2020 року засудженийвідбуває строкпокарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Станом на 24 липня 2024 засуджений ОСОБА_4 , фактично відбув 4 роки 6 місяців 27 днів фактичного строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , погодженої виконуючим обов`язки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальник відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Темнівська виправна колонія (№100)» майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 24 липня 2024 року, засуджений ОСОБА_4 раніше шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, три рази відбував покарання у місцях позбавлення волі, двічі звільнявся умовно-достроково, один раз звільнявся за відбуттям строку покарання. Має постійне місце проживання. ОСОБА_4 до засудження офіційно не працював. У засудженого відсутні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження чи пригнічення. Самооцінка завищена. Він здатен прогнозувати наслідки своїх вчинків. Під час спілкування на зауваження інших реагує спокійно. В даний час він усвідомлює необхідність змін його соціально-психологічних установок в сторону самокерованої правослухняної поведінки. До позбавлення волі вживав алкоголь. За час відбування покарання засуджений не притягувався до дисциплінарної відповідальності щодо виготовлення, зберігання, та вживання наркотичних речовин. Також за час відбування покарання в установі засуджений не вживав спиртних напоїв та не притягався до дисциплінарної відповідальності. До позбавлення волі спілкувався з близькими та друзями. Має середній рівень впливу антисоціального оточення, соціальна ізоляція відсутня, підтримує дружні стосунки з широким колом засуджених. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом телефонних розмов із сестрою. Відповідальність за вчинені дії бере на себе. Не має негативної спрямованості у відношенні до працівників органів та установ виконання покарань. Вину у скоєному злочині визнав, розкаюється. За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на профобліку не перебуває. За час відбування покарання характеризується посередньо, порушував режим тримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності двічі, на даний час стягнення зняте і погашене у встановленому законом порядку, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався шість раз, двічі притягався до дисциплінарної відповідальності. Засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія» до реалізації програми ставиться формально. Засуджений не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Має позитивні плани на майбутнє. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має задовільний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо.

Питання щодо можливого застосування ст. ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 22 вересня 2021 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі яка не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України було розглянуто 06 липня 2022 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто 10 травня 2023 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі яка не довела свого виправлення.

Згідно витягу з протоколу № 36 від 24 липня 2024 року засідання комісії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі ОСОБА_4 із урахуванням аналізу критеріїв оцінки засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засудженого, останній не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення, як особа, яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_4 , останній за час відбуття покарання, а саме з грудня 2019 року по липень 2024 року має п`ять заохочень.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» останній працював в січні 2023 року та з березня по червень 2024 року в цеху з виготовлення меблів для відпочинку.

За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року має позов на користь держави за проведення експертиз на суму 5183, 20 грн., на користь ПАТ «Укртелеком» на користь 2514, 50 грн., на користь гр. Х. 20 000 грн. На адресу установи виконавчих листів не надходило, утримань з особового рахунку не було.

Водночас, дослідивши матеріали особової справи засудженого, які відображають процес його виправлення за весь час відбування покарання, судом встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній, як вбачається із його характеристик від 06 липня 2022 року, 22 вересня 2021, 10 травня 2023 року за час відбування покарання - характеризувався посередньо, має два стягнення, протягом 2020-2024 р. р. працював лише чотири місяці, не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще.

Відтак, вважати, що засуджений протягом всього періоду часу відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення підстав немає.

Факт залучення засудженого до праці з березня по червень 2024 року, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи та численних заохочень не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 02 серпня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1