Справа №583/1836/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1254/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Логвин, Володарського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2024, змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили визначено залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати із дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення починаючи із 26.02.2024 по день набрання вироком законної сили з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначала, що суд в ході розгляду справи не проаналізував пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , врахував пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (працівників поліції), які очевидцями події не були.

Також, вирок суду грунтується на поясненнях «головного» свідка ОСОБА_11 , який повідомив про обставини, які майже зовсім не відповідають обставинам повідомленими ним же в ході проведення слідчого експерименту за його участі 01.03.2024. На вказане суд уваги не звернув. Крім цього, захисник звертала увагу на те, що свідок ОСОБА_11 в день події, був в стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Суд не мотивував у вироку, чому він віддав перевагу поясненням свідка ОСОБА_11 , а не показам обвинуваченого ОСОБА_8 при тому, що останній надавав як в ході слідства, так і вході судового розгляду справи послідовні покази, яких не змінював та наполягав на тому, що він ОСОБА_8 мав намір захистити ОСОБА_11 та захистити себе від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_12 , який на голові свідка ОСОБА_11 розбив чашку і тарілку, кидався на них ( ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ) з ножем, погрожував їм вбивством.

Захисник припускала, що свідок ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, міг сприйняти дії потерпілого і як жарт, однак обвинувачений ОСОБА_8 сприйняв це за справжні погрози.

Також захисник не погоджувалась з висновком суду про те, що свою вину обвинувачений не визнав, оскільки ОСОБА_8 вину визнав у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 118 КК України.

В апеляційній скарзі захисник розкривала поняття «необхідна оборона» її підстави, умови за яких вона може бути та мету необхідної оборони і стверджувала, що ОСОБА_8 захищав себе і свідка, тобто діяв саме в межах такої оборони. Також захисник цитувала положення ст. 36 КК України і зауважувала, що ОСОБА_8 , захищаючись, усвідомлював про явну невідповідність тяжкої шкоди, яку він завдає, характеру і ступеню посягання та обставновці захисту. ОСОБА_8 розумів, що може заподіяти тяжку шкоду, тобто прямий умисел був. Водночас, мотив з яким діяв ОСОБА_8 безумовно підпадає під суб`єктивну сторону саме ст. 118 КК України.

Сторона захисту порівнювала склади злочинів за ст. 115 та за ст. 118 КК України і вважала, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 мають бути перекваліфіковані.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 26.02.2024 близько 03:30 год. ОСОБА_8 знаходився у приміщенні літньої кухні господарства АДРЕСА_2 , де в той час знаходився ОСОБА_12 , який вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_11 . У вказаний час ОСОБА_12 під час словесного конфлікту з приводу об`єму виконаних робіт по господарству почав погрожувати фізичною розправою кухонним ножем, який тримав у руці присутньому ОСОБА_11 . У свою чергу ОСОБА_8 з метою врегулювання конфлікту, прохав ОСОБА_12 припинити свої дії та заспокоїтись, проте на дані прохання ОСОБА_13 не реагував та у ОСОБА_8 виник умисел на позбавлення життя останнього.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні господарства АДРЕСА_2 , близько 03.30 год ОСОБА_8 взяв із дерев`яної лавки рушник синього кольору та під час штовханини з ОСОБА_12 накинув його ззаду на шию останнього і повалився на підлогу, тримаючи ОСОБА_12 на собі спереду. Після цього обидва кінці рушника, що опинились з лівого боку шиї ОСОБА_12 тримав руками та закручуючими рухами здавлював шию, чим перешкоджав диханню, внаслідок чого останній помер на місці.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки попри доводи скарги захисника, правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_8 склад злочину з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснював суду, що задушив потерпілого, оскільки оборонявся, злякався за своє життя. Зазначав, що 25.02.2024 Канівець і Чорний прийшли з магазину. Десь о 22 - початок 23-ї години вони всі разом вечеряли. Канівець пив горілку, Чорний - Рево, обвинувачений не пив. Повечеряв, пішов спати, заснув. Прокинувся від шуму, розбилася тарілка. Коли обвинувачений вийшов з кімнати, побачив, як ОСОБА_14 розбив чашку на голові Канівця. Обвинувачений запитав що він робить? Тоді Чорний взяв ніж, зробив крок до обвинуваченого. Обвинувачений зробив крок назустріч, схватив за лікоть ОСОБА_15 , вони перечепилися через ліжко, впали. ОСОБА_16 на спину, був знизу, ОСОБА_14 на ньому, теж спиною до підлоги. Далі билися лежачи. Чи був ніж у руках в цей момент у Чорного, обвинувачений не пам`ятає, був наляканий і вже не дивися на ніж. Чорний кричав нецензурно, що їм « ОСОБА_17 ». ОСОБА_16 взяв рушник із лавки, хотів зв`язати руки Чорному, але він підняв руки і рушник опинився на шиї ОСОБА_18 . Він здавлював рушник, душив його, скільки по часу не пам`ятає. Потерпілий в цей час бив його ліктями. Тоді з вулиці зайшов ОСОБА_19 і запитав що він робить? Тоді обвинувачений кинув рушник, встав. Хотів попити води, але замість води випив горілку. Зателефонував власнику будинку Перепелиці, сказав, що мабуть задушив ОСОБА_15 . Перепелиця посовітував облили його водою. Обвинувачений водою його не обливав, потрогав ОСОБА_20 , ОСОБА_20 не було. Він зрозумів, що ОСОБА_21 мертвий. Обвинувачений не вийшов з приміщення, бо не встиг би вийти, погрози ОСОБА_22 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 суду пояснював, що є працівником поліції. Був виклик на планшетний пристрій у АДРЕСА_1 , номер точно не пам`ятає. Сказали вбивство, дзвонив Перепелиця, власник домоволодіння. Свідок з напарником приїхали перші, потім Перепелиця. Зайшли у двір, там був ОСОБА_16 . У будинку на підлозі лежав труп, і ще був один чоловік у стані сильного алкогольного сп`яніння. Чи були на ньому тілесні ушкодження свідок не пам`ятає. ОСОБА_16 почав розказувати на бодікамеру як що відбувалося. Розказав, що ті двоє спочатку ходили у бар, потім випивали. ОСОБА_16 відпочивав, а між ними стався конфлікт, тому ОСОБА_16 пішов їх розмиряти. Той, що загинув кидався з ножем і ОСОБА_16 задушив його полотенцем. Свідок та його напарник викликали СОГ. ОСОБА_16 був схвильований, трохи випивший.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснював, що він поліцейський, був у наряді. На планшет прийшло повідомлення про бійку у АДРЕСА_2 . Коли приїхали на місце, відкрили хвіртку, за дверима стояв ОСОБА_16 , в нього були підняті руки. Він сказав, що вбив ОСОБА_23 . Свідок попросив його трохи відійти, опустити руки та показати документи. ОСОБА_16 розказав, що він був вдома, а його товариші пішли відпочивати у бар. Коли вони повернулися, між ними виникла сварка. ОСОБА_16 хотів їх розмиряти. Коли ОСОБА_23 кинувся на ОСОБА_16 , він щоб захистити себе, схопив рушник, який лежав на лавці, накинув ОСОБА_23 на шию і душив поки той не перестав рухатися. Потім він подзвонив власнику будинку Перепелиці, а той вже викликав поліцію. Вони викликали СОГ. ОСОБА_16 був спокійний, говорив, що ж він накоїв. ОСОБА_24 - був в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Cвідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції пояснював, що є власником господарства АДРЕСА_2 та у вказаному господарстві в приміщенні літньої кухні проживали ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які допомагали йому по господарству. Також свідок вказав, що 26.02.2024 між 3 та 4 годиною ранку йому подзвонив ОСОБА_26 та сказав, що на них з Канівцем напав Чорний з ножем і вони нічого не змогли з ним зробити. Вони захищалися. Коли свідок приїхав на місце, там уже були працівники поліції, Чорний лежав на підлозі біля котла, зліва від нього лежав ніж, поряд лежав рушник, було перевернуте ліжко. У Канівця була розбита голова. ОСОБА_26 спокійний за характером. А в ОСОБА_15 до цього були сварки з сусідами. Зі слів ОСОБА_16 та ОСОБА_19 свідку також відомо, що напередодні, десь о 22 годині Канівець та Чорний ходили в магазин за випивкою та повернулися добряче випивши. ОСОБА_16 в цей час спав. Після цього між ними сталася сварка, під час якої ОСОБА_26 задушив ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснював, що проживає у господарстві АДРЕСА_2 спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 увечері 25.02.2024 десь о 22.00 год. свідок разом з ОСОБА_27 ходили у магазин-бар, купили випивку. Магазин працює до 22 год. Прийшли додому, вечеряли. Свідок пив горілку, Чорний В. пив ОСОБА_28 , ОСОБА_26 не пив. Десь о 22-23 год. Чорного «перемкнуло», він розбив на голові у свідка чашку, потім тарілку. ОСОБА_16 в цей час був у кімнаті та вийшов на шум. Тоді ОСОБА_21 схватив ніж і побіг за свідком. Кричав що всіх повбиває. При цьому свідок не тікав, сприймав все це як жарт, думав, що він заспокоється. ОСОБА_16 вибив ніж тряпкою. Тоді ОСОБА_21 підняв ніж та кинувся на ОСОБА_8 , він знову вибив ніж. ОСОБА_26 штовхнув ОСОБА_29 і вони впали на підлогу, хто був зверху, хто знизу свідок не пам`ятає. Свідок побачив, що в нього розбита голова і він пішов надвір, щоб обтерти голову. Коли свідок виходив, ніж лежав на підлозі посеред кімнати. У ОСОБА_29 в цей час у руках нічого не було. Коли свідок повернувся через 10-15 хвилин, то ОСОБА_21 вже лежав посеред кімнати мертвий, на грудях лежала тряпка. Ніж лежав на тому ж місці, де і лежав до того, як свідок вийшов. ОСОБА_26 стояв на вулиці весь блідий і трусився.

Також судом першої інстанції досліджено і враховано надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- витяг з ЄРДР від 26.02.2024 з якого встановлено, що до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_30 про те, що за адресою АДРЕСА_2 , в результаті бійки між ОСОБА_31 та ОСОБА_27 , останній помер. (а.с. 29);

- протокол огляду місця події від 26.02.2024 з фото таблицею відповідно до якого вбачається, що було оглянуто господарство АДРЕСА_2 , яким зафіксовано обстановку у приміщенні літньої кухні, на підлозі виявлено труп ОСОБА_12 , в положенні лежачи на спині, на шиї якого був обмотаний та скручений у кінцях рушник. У приміщенні літньої кухні були сліди боротьби, на підлозі виявлено кухонний ніж з пластиковим руків`ям білого кольору, на дерев`яному столі виявлено деформовану пластикову пляшку прозорого кольору з написом «AQUA DEUS» ємністю 0,5 л із запахом горілки, на столі поряд з раковиною виявлено дві скляні чарки ємністю по 50 мл (а.с. 32-41);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.02.2024, з якого встановлено, що ОСОБА_26 був затриманий 26.02.2024 о 05.50 год. також у нього було виявлено та вилучено спортивні штани з білими полосами, футболку сірого кольору (а.с. 20-22);

- висновок експерта № 113 від 18.03.2024, з якого встановлено, що при експертизі ОСОБА_8 згідно з медичною довідкою виявлено такі тілесні ушкодження: садна нижньої третини лівої гомілки на задній поверхні. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження не встановлено. Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2.б, 2.3.5. правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95) (а.с. 48-49);

- висновок експерта № 55 від 22.03.2024 з якого встановлено, що причиною смерті ОСОБА_12 є механічна асфіксія внаслідок стиснення шиї петлею (рушником) при задушенні. На шиї трупа странгуляційна борозна, розташована на рівні щитопродібого хряща, нерівномірно виражена, обірвана зліва в ділянці сосцевидного відростку, поодинока, розташована спереду назад, шириною: зліва 7,5 см, справа 8,7 см, в ділянці справа виражена у вигляді підшкірного крововиливу, обривається справа в ділянці кута нижньої щелепи, зліва у вигляді садна розміром 4,3*1,2 см із западаючим буро-коричневим підсохшим дном. При експертизі трупа виявлені такі тілесні ушкодження: в ділянці вушної раковини справа синець невизначеної форми 2,2*1,8 см багрового кольору, в ділянці нижньої щелепи справа крововилив розміром 2,1*1,0 см багрового кольору, в ділянці правої кисті по тильній поверхні в проекції ІІ фаланги садно невизначеної форми 0,7*0,6 см, на тильній поверхні правої кисті в проекції ІІ-ІV фаланг два аналогічного характеру ссадна лінійної форми розміром 0,7*0,2 см і 0,6*0,2 см, в ділянці гомілки зліва по передній поверхні, в середній третині садно невизначеної форми розміром 3,5*2,5 см, в ділянці щитоподібного хряща по передній поверхні з переходом на ліву долю крововилив розміром 2,5*2,0 см, крововиливи в м`які тканини шиї по всій поверхні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Знайдені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Знайдені тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. При судово-медико-токсикологічній експертизі крові трупа знайдений етиловий спирт в концентрації в крові 2,38‰. Така концентрація етилового спирту в крові могла при житті відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Смерть наступила приблизно за 6-8 годин до моменту дослідження трупа у морзі, про що свідчить ступінь розвитку ранніх трупних явищ. (а.с. 51-54);

- протокол огляду предметів, як речових доказів від 29.02.2024 з якого слідує, що на час огляду встановлено: паперовий пакунок № 1 розкрито і вилучено з нього рушник, що складений у двічі та має два витки вільних кінців за часовою стрілкою. У місці складення рушника утворює отвір. Рушник синього кольору махрового типу. На кінцях має забруднення у вигляді нашарування схоже на ґрунтовий бруд. Загальна довжина у складеному стані складає 30 см. Товщина одного кінця рушника складає 5 см в області отвору. Під час огляду рушника слідів речовини бурого кольору схожої на кров не виявлено (а.с. 55-57);

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.03.2024 з відеозаписом, проведеного зі свідком ОСОБА_11 , з якого встановлено, що останній на місці показав та розповів про обставини, які сталися в ніч з 25 на 26 лютого 2024 року у АДРЕСА_2 . Повідомив, що в цьому помешканні проживав він, ОСОБА_26 та ОСОБА_32 . Свідок разом з ОСОБА_33 ходили у бар, ОСОБА_16 в цей час був вдома. Коли повернулися, сіли вечеряти. ОСОБА_21 в цей час схопив свідка, хотів ударити, свідок ухилився, але ОСОБА_21 вдарив його тарілкою по голові. Тут ОСОБА_26 підскочив, розмирив їх. Поки свідок пішов на двір, щоб обтерти голову, бо вона була розбита, між ОСОБА_27 та ОСОБА_31 відбулася бійка. Коли свідок повернувся з вулиці, то ОСОБА_26 на ОСОБА_34 зверху і біля нього полотенце. Свідок вважає, що ОСОБА_26 взяв до рук полотенце, щоб вибити з рук ОСОБА_29 ніж, який той схопив зі столу та хотів вийти за свідком. Але в цей час із кімнати вийшов ОСОБА_26 . Коли свідок повернувся десь через 10 хвилин, то тіло ОСОБА_29 лежало посеред кімнати. (а.с. 58-63);

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.03.2024 з відеозаписом, проведеного з підозрюваним ОСОБА_8 з якого слідує, що останній на місці показав та розповів про обставини, які сталися 26 лютого 2024 року у АДРЕСА_2 . На місці показав, де між загиблим та ОСОБА_35 відбувалася бійка, та де стояв він. Підозрюваний почув як розбилася ОСОБА_36 , коли підозрюваний вийшов з кімнати побачив, що ОСОБА_21 вдарив фарфоровою чашкою ОСОБА_37 , розвернувся і схватив ніж. Пояснив, що загиблий взяв ніж зі столу і накинувся на нього, він хотів його зв`язати полотенцем, але вийшло так, що задушив. Загиблий хотів нанести удар, підозрюваний обняв його і вони впали на підлогу до плити. Коли вони лежати на підлозі, підозрюваний дістав полотенце, накинув на нього, хотів на руки, але той вилазив вниз і вийшло що він тримав його за шию. Чи був на цей момент у загиблого ніж підозрюваний не пам`ятає, бо був зляканий. Зазначив, що просив того заспокоїтись, однак він кричав, що всіх поріже. Підозрюваний закручував рушник щоб втримати ОСОБА_29 , щоб він не пручався. Після цього ОСОБА_8 продемонстрував механізм спричинення смерті ОСОБА_34 перебуваючи в кімнаті літньої кухні домогосподарства АДРЕСА_2 . Самостійно розмістив статиста в тому місці та в те положення як знаходився потерпілий ОСОБА_38 . Підозрюваний ОСОБА_26 руку статиста помістив під свою ліву руку (пахвову зону) після чого обома руками захопив статиста за спину та вказав на сторонні предмети (стілець, лавка) через які він з потерпілим перечепились та впали поряд з піччю опалення. Підозрюваний ліг на спину на підлогу та розмістив над собою статиста в положенні лежачі на спині правим плечем на своєму животі. Після цього підозрюваний взяв запропонований йому рушник та накинув його на ліву плечову кістку статиста і тягнув за обидва кінці рушника вверх до себе. Підозрюваний продемонстрував як рушник зіскользнув з плечової кістки статиста на шию після чого показав яким чином він здійснював удушення потерпілого, а саме: підозрюваний тримаючи за обидва вільні краї рушника двома руками звів їх разом за шиєю зліва статиста та здійснював злегка скручуючи рухи за годинниковою стрілкою. (а.с. 64-71);

- висновок експерта № 55-Д від 02.04.2024, з якого встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_12 може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень показаних підозрюваним ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 26.03.2024. (а.с. 82).

Також з матеріалів справи слідує, що судом першої інстаннції були досліджені і речові докази, зокрема рушник та одяг обвинуваченого.

Тому, оцінивши вказані докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ці докази належні та допустимі, а в сукупності вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. В апеляційній скарзі сторона захисту, про недопустимість письмових доказів наданих стороною обвинувачення, мови не вела та під сумнів їх не ставила.

Водночас, захисник не погоджувалась з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 і просила перекваліфікувати їх з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Як слідує з доводів скарги захисника, остання вважала, що суд не проаналізував пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , врахував пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (працівників поліції), які очевидцями події не були, що колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом з достатньою повнотою викладено зміст пояснень як обвинуваченого так і свідків, і враховано їх в сукупності з іншими доказами у справі.

Також, захисник вважала, що вирок суду грунтується на поясненнях «головного» свідка ОСОБА_11 , який повідомив про обставини, які майже зовсім не відповідають обставинам повідомленими ним же в ході проведення слідчого експерименту за його участі 01.03.2024, однак тут слід зауважити, що пояснення свідка суд отримує усно, що визначено ст. 23 КПК України, що судом першої інстанції і виконано.

Не погоджувалась захисник і з тим, що пояснення свідка ОСОБА_11 взагалі можно враховувати, оскільки в той день події злочину він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, до чого колегія суддів відноситься критично з підстав того, що цей свідок, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність надав суду послідовні і логічні покази, які в цілому узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. При цьому, у разі того, якщо б свідок не зміг пояснити суду окремі деталі через відсутність пам`яті, то про це він міг повідомити суд.

Щодо тверджень захисника про те, що суд першої інстанції не мотивував того, чому він віддав перевагу поясненням свідка ОСОБА_11 , а не поясненням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , то тут слід зауважити, що обвинувачений має зацікавленість в тому, аби применшити свою вину у вчиненому і понести менш суворе покарання, тоді як свідок цього умислу немає, більше того, він був очевидцем подій що відбувалися в той день. Підстав для оговорення обвинуваченого свідком судом не встановлено, як не вказано таких і захисником та обвинуваченим.

Також захисник не погоджувалась з висновком суду про те, що свою вину обвинувачений не визнав, оскільки ОСОБА_8 вину визнав у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 118 КК України, що колегія суддів вважає надуманим, оскільки суд чітко конкретизував в якому злочині обвинувачений ОСОБА_8 не визнає себе винним за ч. 1 ст. 115 КК України.

Стверджувала захисник і про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ст. 118 КК України, оскільки той захищаючись, усвідомлював про явну невідповідність тяжкої шкоди, яку він завдає, характеру і ступеню посягання та обставновці захисту. При цьому ОСОБА_8 розумів, що може заподіяти тяжку шкоду, тобто прямий умисел був, однак мотив з яким діяв ОСОБА_8 безумовно підпадає під суб`єктивну сторону саме ст. 118 КК України.

З матеріалів справи слідує, що вказані доводи виступали предметом оцінки суд першої інстанції про що свідчать мотиви наведені судом в обвинувальному вироку.

Так, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

При цьому, питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Верховний Суд України у своїх правових позиціях, викладених у постанові від 24 листопада 2014 року (справа № 5-34 кс14), чітко визначив різницю між умисним вбивством та перевищенням меж необхідної оборони. При цьому вказав, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, потерпілий не вчиняв щодо обвинуваченого дій, які би передбачали реальну загрозу останньому або були сприйняті ним як такі. У обвинуваченого наявне одне тілесне ушкодження синяк на нозі, тоді як у потерпілого, виявлені тілесні ушкодження в ділянці вушної раковини справа синець невизначеної форми, в ділянці нижньої щелепи справа крововилив, в ділянці правої кисті по тильній поверхні в проекції ІІ фаланги садно невизначеної форми, на тильній поверхні правої кисті в проекції ІІ-ІV фаланг два аналогічного характеру ссадна лінійної форми, в ділянці гомілки зліва по передній поверхні, в середній третині садно невизначеної форми, в ділянці щитоподібного хряща по передній поверхні з переходом на ліву долю крововилив, крововиливи в м`які тканини шиї по всій поверхні.

Також судом було встановлено, що в руках потерпілого був ніж. Однак, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що ОСОБА_39 вибив ніж у ОСОБА_29 , штовхнув ОСОБА_29 , після чого той та ОСОБА_39 впали. Також свідок зазначав, що коли виходив з кімнати, то у ОСОБА_29 жодних предметів у руках не було, а ніж лежав на підлозі. Коли він повернувся ніж лежав на тому ж місці. В той же час обвинувачений навіть не пам`ятає, чи був ніж у той момент, як він звалив ОСОБА_18 . Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що сприймав таку поведінку Чорного як жарт. Свідок після того, як побачив ОСОБА_29 з ножем не злякався, не тікав від нього, спокійно вийшов з приміщення. Зазначене свідчить про те, що загрози його життю і здоров`ю вже не було. Також не було реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_39 вибив ніж із рук ОСОБА_40 коли вони впали на підлогу, ножа в руках у ОСОБА_29 вже не було.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальша поведінка ОСОБА_8 була спрямована не на відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним.

Такі дані свідчать, що ОСОБА_8 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж. А тому, врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обгрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_8 саме на вбивство потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильною незгоду суду з доводвами сторони захисту про те, що ОСОБА_8 вчинив вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Таким чином, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції саме за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Щодо виду і міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема: його вік, те, що він, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. До обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття, а також неправомірні дії потерпілого, що передували вчиненню злочину. Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, зважаючи на наявність пом`якшуючих обставини та відсутність обтяжуючих, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі мінімальним строком, передбаченим санкцією цієї статті. Саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових злочинів, справедливим та сприятиме меті, визначеній ст. 50 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б виступали підставою для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

А тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2024, залишити без зміни, як такий, що повністю відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4