печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001820 від 06.08.2024,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001820 від 06.08.2024, а саме, на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001820 від 06.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Матеріали клопотання сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

У ході досудового розслідування встановлено, що до початку військового вторгнення в січні 2022 року ОСОБА_4 виїхала за межи України де перебуває і по теперішній час. Приблизно у кінці липня ОСОБА_4 помітила що у неї заблокували грошові кошти на картці і коли вона почала шукати відомості про причини блокування, то з`ясувала, що підставою накладення арешту на кошти було відкрите виконавче провадження про стягнення з неї боргу в сумі 76 000 000 грн. на підставі виконавчого листа виданого Одеським апеляційним судом за заявою невідомого їй гр. ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду для вирішення конкретного cпору одноособово у особі третейського судді ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріалів справи №4813/1333/24 (провадження 22вк/813/1/24), що обєктом справи є нерухоме майно яке належить ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, в ході досудового розслідування, допитано якості свідка племінника ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_7 , якиій повідоми, що ймовірно заволодіння майном відбувається за таких обставин: група осіб, з метою заволодіння грошовими коштами та майном ОСОБА_4 підробила в договорі позики №16/08-22/ІІ від 16.08.2022 року підпис ОСОБА_4 , договір укладений в простій письмовій формі і без нотаріального посвідчення.

Відповідно до умов Договору позики гр. ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 76 000 000 грн., в той же час ОСОБА_4 зобов`язалась повернути їх у строк не пізніше 31.03.2024 року. Відповідно пункту 7.3. розділу 7 Договору позики сторони встановили, що у разі неможливості вирішення спорів шляхом переговорів, у відповідності до ст. Закону України «Про третейські суди» будь-які спори підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору одноособово у особі третейського судді ОСОБА_6 .

Також, встановлено місце розгляду спору третейським судом, ним є приміщення конференц-залу «Морський Юніон Центр», яке знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5-Б.

Також, слідством встановлено, що договір позики укладався 16.08.2022 року в м. Одеса і з розписки, що грошові кошти отримувалися в АДРЕСА_4 . Про те ОСОБА_4 з 15.08.2022 по 18.08.2022 року перебувала у Закарпатті в м. Ужгород та Мукачево.

З матеріалів судової справи вбачається, що право вимоги було відступлене від гр. ОСОБА_8 до гр. ОСОБА_5 на підставі Договору відступлення права вимоги № 23/12-22/Ц від 23.12.2022 року, на підставі якого гр. ОСОБА_5 набув право грошової вимоги на суму 76 000 000 грн. до ОСОБА_4 ОСОБА_5 , використовуючи рішення від 03.06.2024 року третейського суду для вирішення конкретного спору винесеного одноособово у особі третейського судді ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення 76 000 000 грн., звернувся до Одеського апеляційного суду з Заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду для вирішення конкретного спору. Вказана заява була вирішена суддею судової палати в цивільних справах Одеського апеляційного суду ОСОБА_9 і постановлено ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_5 та видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору від 03.06.2024 року, ухваленого у складі третейського судді ОСОБА_6 , про стягнення з ОСОБА_4 на користь гр. ОСОБА_5 заборгованості за Договором позики №16/08-22/П від 16.08.2022 року у розмірі 76 000 000 гривень та стягнення з неї витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 76 000 гривень.

Видані Одеським апеляційним судом виконавчі листи для примусового виконання були подані приватному виконавцю ОСОБА_10 , яким 16.07.2024 року відкриті виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які того ж дня були об`єднані і номер зведеного провадження НОМЕР_3. Під час виконавчого провадження було накладено арешт на рахунки ОСОБА_4 та все її майно і стягнуто грошові кошти суму 10 781 грн.

Об`єкт нерухомого майна (квартира) є 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене вбачається, що об`єкт нерухомості (квартира), а саме 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , став можливим предметом посягання незаконного заволодіння, оскільки об`єкт нерухомості особливо цікавий, групі осіб які заволодівають об`єктами нерухомістю шахрайським шляхом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається достатньо підстав вважати, що об`єкт нерухомого майна (квартира), а саме 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності нерухоме майно належить ОСОБА_4 є об`єктом кримінальних протиправних дій, у зв`язку з чим існує ризик його відчуження.

06.08.2024 слідчим винесено постанову про визнання об`єкту нерухомості, за адресою: АДРЕСА_3 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001820 від 06.08.2024.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, оскільки вказана квартира має значення речового доказу у кримінальному провадженні, та забезпечення збереження речового доказу, недопущення подальшого відчуження, та з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що не накладання арешту на квартиру може призвести до його відчуження або інших наслідків, слідство вважає, що є необхідність у накладанні арешту на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1