УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 759/8509/24

провадження № 51-4742 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з положеннями статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року й остаточно призначено для відбування покарання у виді 5 років і 1 місяця позбавлення волі.

На вказаний вирок ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої 17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив обвинуваченій у поновлення строку на апеляційне оскарження й повернув їй апеляційну скаргу у зв`язку з тим, що вона пропустила строк на апеляційне оскарження і не навела достатніх підстав для задоволення клопотання про його поновлення.

Зокрема за змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду, у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_4 як на підставу для такого поновлення послалася на Закон України від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року. Вказувала, що наявні підстави для перегляду та скасування вироку суду щодо неї.

Ці доводи колегія суддів апеляційного суду не визнала достатніми і поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження указаного вище вироку місцевого суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Крім цього, просить звільнити її від призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року покарання на підставі положень ч. 2 ст. 74 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив їй у поновленні строку на апеляційне оскарження й повернув її апеляційну скаргу, оскільки вказані нею причини пропуску строку є поважними, а тому ухвала Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також указує, що вона в апеляційній скарзі посилалася й на інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема на положення ст. 58 Конституції України, ч. 2 ст. 74 КК України, ч. 1 ст. 5 КК України в аспекті необхідності застосування принципу зворотної дій закону про кримінальну відповідальність у часі та необхідності її звільнення від покарання, що не було взято апеляційним судом до уваги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, додані копії судових рішень та інших документів, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Положеннями ст. 113 КПК України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами потрібно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК строк подання апеляційної скарги на вирок місцевого суду становить тридцять днів з дня його проголошення.

Як убачається зі змісту розписки, яка надійшла засобами електронного зв`язку на запит касаційного суду зі Святошинського районного суду м. Києва, копія вироку Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року була отримана обвинуваченою ОСОБА_4 в цей же день, тобто 16 травня 2024 року.

Таким чином нею дійсно був пропущений тридцятиденний строк на апеляційне оскарження вказаного вироку з моменту отримання його копії, оскільки останнім днем строку оскарження було 17 червня 2024 року, а апеляційна скарга, як зазначено в оскаржуваній ухвалі апеляційного суд, була направлена обвинуваченою через адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» 01 вересня 2024 року.

Розглянувши клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року, апеляційний суд вказав, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, провадження №11-24 апп21, визначено, що причини пропуску є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи обвинуваченої про те, що у зв`язку із набранням чинності Законом України від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» було декриміналізовано діяння, за яке вона засуджена, не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з цією позицією апеляційного суду, вбачаючи, що можлива наявність певної підстави для звільнення особи від покарання, зокрема якщо особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, не може сама по собі бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже не стосується підстав такого пропуску.

Доводи касаційної скарги засудженої про те, що вона в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження посилалася й на інші аспекти щодо необхідності такого поновлення, зокрема на положення ст. 58 Конституції України, ч. 2 ст. 74 КК України, ч. 1 ст. 5 КК України, не можуть вбачатися обґрунтованими, адже ці доводи також стосуються питання наявності підстави для звільнення особи від покарання, а не причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи вказане, колегія суддів касаційного суду вбачає, що апеляційний суд обґрунтовано не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження й ухвалою від 17 вересня 2024 року правильно відмовив у задоволенні вказаного клопотання, повернувши ОСОБА_4 її апеляційну скаргу.

Стосовно прохання ОСОБА_4 про звільнення її від призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК Україниколегія суддів вбачає необхідним вказати, що це питання може бути вирішене судом під час розгляду кримінального провадження по суті або ж відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, наданих копій судових рішень й інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3