465/7505/23
1-кп/465/598/24
У Х В А Л А

судового засідання

05.08.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

у провадженні суду знаходиться обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2023 за №0000665 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення застави. Строк дії ухвали становить до 23.08.2024.

Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Просить суд врахувти стадію судового розгляду, те, що на даний час потеріпілий вже допитаний, відтак ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, відсутні.

Обвинувачений в судовому засідання клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні прокурор заперчив щодо заявленого клопотання, аргументуючи тим, що ризики, які зазначені в ухвалі суду, не припинили існувати.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Для відмови в звільненні обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968). Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній не має міцних соціальних зв`язків, немає постійного місця проживання, вчинив тяжкий злочин, може повторити протиправну поведінку, ухилоитися від явки до суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку суду, обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд на теперішній час не встановив.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 05 серпня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1