ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку у м. Дніпро кримінальні провадженняза №0000257 від 26.02.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Краматорську Донецької області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимого 30.05.2023 року Залізничним районним судом м. Львова до шести років і чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за ч. 2 ст. 307 КК України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2020 №644 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу механізованої роти 3-го механізованого батальйону вказаної військової частини.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , відповідно до ви ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю, гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

26.02.2021 близько о 19 год. 50 хв. солдат ОСОБА_4 проходив по АДРЕСА_2 . Перебуваючи там, останній побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_7 , яка йшла повз будинок АДРЕСА_2 та тримала у руках пакети. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_7

26.02.2021 близько о 19 год. 52 хв., ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 , підбіг до останньої та діючи умисно взяв у ОСОБА_7 пакет, який перебував в її лівій руці та шляхом ривку привласнив його собі, чим відкрито заволодів майном останньої, а саме: полімерним пакетом всередині якого знаходились плавлений сирок та хліб, які матеріальної цінності не мають та жіночий гаманець «GUCCI» вартістю 83 гривні 33 копійки з грошима в сумі 405 гривень, після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 488 гривень 33 копійки.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України;

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у скоєному щиро покаявся та пояснив суду, що 26 лютого 2021 року у вечірній час йшов по АДРЕСА_2 , де побачив жінку, яка тримала в руках пакети, наблизившись до жінки, ОСОБА_4 шляхом ривку вихватив з її лівої руки пакет та утримуючи його при собі з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Від потерпілої ОСОБА_7 надійшла заява про проведення судового розгляду без її участі, претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30.05.2023 року засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України до шести років чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та до винесення даного вироку, скоїв інший злочин, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ст.70 ч.4 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання, покаранням, що призначене за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30.05.2023 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і чотири місяці з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Строк відбуття покарання рахувати з дня проголошення вироку у вказаному кримінальному провадженні відповідно до вимог ч.4 ст. 374 КПК України, а саме з 06 листопада 2024 року, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30.05.2023 року, тобто з 16.08.2022 року до 06.11.2024 року, включно.

Речові докази гаманець фіолетового кольору, грошові кошти в сумі 405 гривень, банківська картка "ПраватБанку" № НОМЕР_2 , що знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 , - залишити потерпілій ОСОБА_7 , як власниці.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1