Справа № 348/1906/22
Провадження № 11-кп/4808/385/24
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач
12 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду
в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Яремче, Івано-Франківської області, жительки та зареєстрованої: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, ветеринарного фельдшера Яремчанської міської державної лікарні ветеринарної медицини, на дільниці в с. Микуличин, розлученої, на утриманні має четверо неповнолітніх дітей, судимої вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2023 року за ч. 1 ст. 382 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., українки, громадянки України,
визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді - штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачена ОСОБА_8 умисно спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11
Кримінальний проступок нею вчинено при наступних обставинах.
Зокрема, 01.10.2022 року близько 10 год. 50 хв. в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 розпочався словесний конфлікт, під час якого в обвинуваченої виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачена ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, нанесла один удар господарським знаряддям, а саме обухом сокири в область лівого плечового суглобу потерпілого ОСОБА_11 .
В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 , потерпілому було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: синця ділянки лівого плечового суглобу, що відповідно до висновку судово-медичного експерта №179/171-Д від 11.10.2022 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України змінити, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань за вироком від 01 червня 2023 року та вироком від 04 червня 2023 року, остаточне покарання ОСОБА_8 призначити у виді штрафу в розмірі 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченої, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що при ухваленні вироку судом не було враховано, що ОСОБА_8 не виконала покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, а тому при ухваленні вироку від 04 червня 2024 року необхідно було застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_8 вчинила до постановлення вироку від 01 червня 2023 року, а саме - 01 жовтня 2022 року.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати щодо неї за ч. 1 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження.
Зазначає, що із вирком суду не згідна, оскільки умислу в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому в її діях не було, доказів про умисел не достатньо. Вважає, що суд не дав належної оцінки факту провокації зі сторони потерпілого.
Стверджує, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б в сукупності свідчили, що обвинувачена заподіяла тілесне ушкодження потерпілому.
Вказує, що суд не надав належної оцінки висновку судово-медичної експертизи, оскільки підсумки висновку містять припущення та не є категоричними. Так, п. 1.2.3 «У гр. ОСОБА_11 виявлений синець ділянки лівого плечового суглобу, який отриманий від одноразової дії тупого твердого предмета, може відповідати терміну вказаному в даній постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситись до легких тілесних ушкоджень», тобто в цій частині висновку не має категоричності.
Також обвинувачена не згідна із частково задоволеним цивільним позовом, жодних аргументів щодо моральної шкоди та доказів про матеріальну шкоду потерпілому в матеріалах провадження не має.
Потерпілий ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , де просить залишити її без задоволення, а оскаржений вирок без змін.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.
Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України цене перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності потерпілого.
Під час апеляційного розгляду:
- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;
- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої, скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно відмовити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисні легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку: поясненням обвинуваченої ОСОБА_8 , поясненням потерпілого ОСОБА_11 , поясненням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 від 02.10.2022 року, протоколу огляду місця події від 04.10.2022 року, догоспітальному клінічному протоколу за №2984 від 02.10.2022 року на ім`я ОСОБА_11 , висновку експерта №179/171-Д від 11.10.2022 року.
Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту.
З наданих суду першої інстанції пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що вона вину не визнала та пояснила, що на час подій, що мали місце 01.10.2022 року вона дійсно проживала в АДРЕСА_1 . Потерпілий ОСОБА_11 являється її сусідом, з яким у неї протягом семи років надзвичайно неприязні стосунки в зв`язку з тим, що його сім`я претендує на земельну ділянку, яку вона успадкувала від своїх бабусі та дідуся. 01.10.2022 року вона перебувала вдома, поралася по господарству. Їй допомагала наймолодша дочка ОСОБА_14 , оскільки старша і середня доньки були в гостях в дідуся в м.Яремче. Дочка ОСОБА_14 знаходилась надворі, пасла кури та бавилася. Згодом забігла в хату і повідомила її, що сусід ОСОБА_11 її (дочку) обзиває. Почувши це, вона дитину заспокоїла і почала готуватися йти на пасовище випасати худобу. В цей час вона побачила ОСОБА_11 , який ішов до своєї сусідки ОСОБА_15 , тому підбігла до нього і сказала, що якщо він ще спробує обзивати її дитину, вона його вб`є, після чого повернулася на своє подвір`я. Через деякий час приїхали працівники Надвірнянського РВП, які повідомили, що їх викликав ОСОБА_11 в зв`язку з тим, що вона вдарила його обухом сокири. Стверджувала, що жодних ударів вона ОСОБА_11 не наносила. Вважала, що він обмовляє її. Разом з тим не заперечувала ту обставину, що погрожувала останньому.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він проживає з сім`єю в АДРЕСА_1 . Обвинувачена ОСОБА_8 є його сусідкою, з якою в нього вже тривалий час існують неприязні стосунки. 01.10.2022 року близько 10 год. 50 хв. він повертався додому з магазину та проходив біля будинку обвинуваченої ОСОБА_8 . В цей час остання, яка перебувала на території свого господарства, взяла сокиру, непомітно підійшла до вуличного колодязя та сховалася за ним і в момент коли він порівнявся з її господарством зненацька, висловлюючи в його адресу нецензурні слова та погрози, підбігла до нього та нанесла йому удар обухом сокири в ділянку лівого плеча. Він від удару присів, а потім спробував витягнути з кишені мобільний телефон щоб зняти напад на відео, однак ОСОБА_8 вже втекла до хати. Зайшовши на своє подвір`я він відразу викликав працівників поліції, які приїхавши опитали його, та як свідків його дружину, сина і сусідку.
У колегії суддів відсутні підстави сумніватись у достовірності даних пояснень потерпілого, оскільки вони є послідовними, та відповідають іншим зібраним по справі доказам.
Колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона не визнає свою вину не є слушними, оскільки такі твердження повністю спростовуються письмовими матеріалами, що долучені до матеріалів кримінального провадження, поясненнями потерпілого і свідків, які є послідовними та логічними і не викликають сумнівів в їх правдивості, і розцінює їх (покази обвинуваченої) як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_16 про те, що суд не надав належної оцінки висновку експерта №179/171-Д від 11.10.2022 року (а.п. 65-66), оскільки підсумки висновку містять припущення та не є категоричними висновку, не є слушними, висновок є категоричним та таким, що не підлягає до подвійного тлумачення., якому суд надав належну оцінку.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтується на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.
Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.
Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.
Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за заподіяння легких тілесних ушкоджень. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони - умисною виною.
Відповідальність за ст. 125 КК настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 визначений висновком експерта №179/171-Д від 11.10.2022 року, відповідно якого у потерпілого виявлене тілесне ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченою ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
Прокурор зауважує, що при ухваленні вироку судом не було враховано, що ОСОБА_8 не виконала покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, а тому при ухваленні вироку від 04 червня 2024 року необхідно було застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_8 вчинила до постановлення вироку від 01 червня 2023 року, а саме - 01 жовтня 2022 року.
Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченої, яка на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.
Судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 .
За вказаним вироком 04 червня 2024 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2023 року за ч. 1 ст. 382 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Колегія суддів доходить висновку, що при ухваленні вироку судом не було враховано, що ОСОБА_8 не виконала покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, а тому при ухваленні вироку від 04 червня 2024 року необхідно було застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_8 вчинила до постановлення вироку від 01 червня 2023 року, а саме - 01 жовтня 2022 року.
Відповідно до копії вироку, що надано прокурором під час апеляційного розгляду прокурором, Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області від 01 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 1 ст. 382 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Відповідно до ухвали Надвірнянського районного суду від 07 травня 2024 року в задоволенні подання начальника Надвірнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону відносно ОСОБА_8 відмовлено.
Згідно з відповіді начальника Надвірнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області станом на 08 серпня 2024 року засуджена ОСОБА_8 призначений вироком суду штраф у розмірі 1700 гривень не сплатила.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вироки та не застосував ч. 4 ст. 70 КК України.
Загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.
Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 414, 420 КПК України,
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2023 року та цим вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 призначити у виді штрафу в розмірі 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5