Справа № 359/9060/24
Провадження № 1-кс/359/1738/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з технічною фіксацією клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до ЄРДР 05.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2024 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання про накладення арешту, на грошові кошти віртуальні активи 80031 USDT, які обслуговуються криптовалютною біржою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та знаходяться на рахунках, а саме: на криптовалютному гаманці НОМЕР_1 , який належить гр. України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та гарячому гаманці біржі «WhiteBIT» 0хaB928E30bEdE5919D4Bd9ec69d2d85, із забороною користування, розпорядження чи відчуження вищевказаного майна.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Підставою для відкриття кримінального провадження було звернення ОСОБА_5 , який повідомив, що 04 січня 2024 року знайшов мережі Інтернет біржу із заробітку на криптовалюті, після чого він отримав в телеграм-акаунт gsparkhomovv фішингове посилання, сходе на гаманець НОМЕР_2 та за допомогою технологій wallet connect створив собі електронний гаманець, на якому малися 800031 USDT (крипто валютний актив), після підключення невстановлена особа вивела через кілька електронних гаманців на біржі «WhiteBIT» належні ОСОБА_5 крипто валютні активи, чим спричинило йому матеріальну шкоду у вказаній сумі, що еквівалентно 80470 доларів США.

Було відкрите, кримінальне провадження №0000258, та внесене до ЄРДР 05.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, в рамках якого прокурор просить накласти арешт.

В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого ОСОБА_5 просили задовольнити вказане клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить наступного висновку.

Встановлено, що до ЄРДР внесені відомості 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Внесення цих відомостей до ЄРДР підтверджується витягом за №0000258.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України - заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час криміналь-ного провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 171 КПК України вказано, що у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинні враховуватися: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповід-но закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У частині 1 ст. 173 КПК України закріплено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набува-ча, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосо-вані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетво-рення, пересування, передачі майна.

У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що майно, яке зазначене у клопотанні, підпадає під критерії ст. 98 та ч.3 ст. 170 КПК України, а тому на нього слід накласти арешт з метою забезпечення його збереження, оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу.

Проте, будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у клопотанні не зазначено та доказів на обґрунтування наведеного не подано.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вказане майно, що є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Так, прокурором в клопотанні не доведено, що вищевказаний рахунок коштів відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та не обґрунтовано необхідність збереження його як речового доказу. У клопотанні не наведено жодних відомостей про те, що електронний гаманець на біржі «WhiteBIT» належить ОСОБА_5 .

Однак прокурором до клопотання не додано доказів на підтвердження належності вказаних коштів ОСОБА_5 .

Так, до клопотання долучено незавірену копію тексту на іноземній мові, без перекладу, що ніби то він підтверджує належність електронного гаманця саме ОСОБА_5 .

Але вказане твердження слідчий суддя не може об`єктивно перевірити, оскільки не володіє мовою якою складено даний документ та чи є взагалі наданий текст документом.

За таких обставин, слідчий суддя приходить висновку, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна, прокурором не доведено кому саме належить електронний гаманець з крипто валютою, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 371, ст. 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали слідчого судді виготовлено 09.09.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1