Справа №522/1885/22
Провадження №1-кп/522/741/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000040 від 09.01.2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шахтарськ Шахтарського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 18.01.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- 23.01.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.ч. 2, 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць;

- 23.02.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186,ч.2ст.187, ч.1 ст.70 КК України, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.07.2023 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбута частина покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.01.2023 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією всього належного майна, яке є його власністю;

-12.09.2023 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 23.02.2023, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.07.2023 та остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 8 років 2 місяця з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- 01.02.2024 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м.Одеси та остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяця з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- 23.04.2024 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання за цим вироком покаранням за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяця з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в денний час перебував у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований на другому поверсі ТРЦ «FontanSky» за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього з корисливих мотивів виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 09.01.2022 року о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований на другому поверсі ТРЦ «FontanSky» за адресою: АДРЕСА_3 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, підійшов до стелажу, на якому знаходиться чоловічий одяг, звідки таємно викрав одну упаковку шкарпеток (артикул 2342FG-MLC-39R) вартістю 159 гривень 02 копійки та теніски (артикул 6695Ф-00ХМ) вартістю 287 гривень 02 копійки, а всього на загальну суму 446 гривень 04 копійки, які поклав до внутрішнього карману своєї куртки, в яку був одягнений. Після чого, пройшовши касову зону, не розрахувавшись за вищевказаний товар на касі магазину, пройшов повз лінію контролю та намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим таємно викрасти майно і спричинити ДП «ЛП Україна» АТ «ЛПП» магазину «Sinsay»матеріальну шкоду на загальну суму 446 гривень 04 копійки, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг по незалежним від його волі обставинам, оскільки був зупинений співробітником магазину при виході з нього.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини, а саме, що дійсно 09.01.2022 близько 15:00 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Sinsay» за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав майно, належне потерпілому, однак був зупинений при виході з магазину. Просив суд призначити йому справедливе покарання.

Представник потерпілого ДП «ЛП Україна» АТ «ЛПП» магазин «Sinsay» ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, підтвердила, що матеріальну шкоду повністю відшкодовано, викрадене майно повернуто під розписку на зберігання, цивільний позов не надавала.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченогоОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, на наркологічному обліку не значиться, матеріальний збиток потерпілому відшкодував повністю шляхом повернення майна.

Також суд бере до уваги суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, зміст обвинувачення та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків на утриманні не має, є раніше судимою особою та на теперішній час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Окрім того, суд встановив, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року, який набрав законної сили 24.05.2024 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання за цим вироком покаранням за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяця з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 скоїв 09.01.2022 року, тобто до набрання законної сили вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1, 2, 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Отже, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на думку суду, повинно бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень

за даним вироком та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року, при цьому суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд враховує, що покарання за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року ОСОБА_3 вже відбуває з 29.08.2022 року, тобто приписи ч. 4 ст. 70 КК України щодо зарахування до остаточного покарання відбутого повністю або частково за попереднім вироком, у даному випадку підлягають застосуванню.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року, суд вбачає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяця з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 3 (три) місяця, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 06.08.2024 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбування покарання за цим вироком повністю зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 рокудо постановлення даного вироку.

Речові докази: одну упаковку шкарпеток (артикул 2342FG-MLC-39R) та теніски (артикул 6695Ф-00ХМ), - вважати переданими власнику.

Речовий доказ: DVD-диск, який містить відео запис про вчинення кримінального правопорушення з камери відео спостереження, розташованої в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований на другому поверсі ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1