ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/357/24 Справа № 711/44/24 Категорія: ст. 610 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

представника Центрального

міжрегіонального управління

Міністерства юстиції України ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2024 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, було задоволено клопотання Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) про визнання та виконання на території України вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 приведено у відповідність із законодавством України. ОСОБА_9 , вирішено вважати засудженим за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та визначено йому покарання: за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. З урахуванням положень п.2 ч.4 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) остаточно вирішено вважати ОСОБА_9 , засудженим за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано в строк призначеного ОСОБА_9 за даним вироком покарання строк його попереднього ув`язнення у межах цього кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 листопада 2018 року по 08 січня 2019 року. Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання ухвалою законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати вищевказану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання МЮУ.

Вважає, що вищезазначена ухвала є незаконною з підстав неаргументованості та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення КПК.

Стверджує, що судом не було взято до уваги, вимоги ст.14 Європейської Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 (далі - Конвенції), де зазначено, що держава припиняє виконання вироку, як тільки держава винесення вироку інформує її про будь-яке рішення або будь який захід, внаслідок якого вирок перестає бути обов`язковим для виконання.

Окрім того, вказує, що ухвалою Районного суду, ІХ відділу примусового виконання рішень та судових вимог у Гожуві-Великопольському від 08.12.2023, зупинене виконавче провадження відносно ОСОБА_9 . Вважає, що цей факт міг істотно вплинути на висновки суду, однак останній не взяв наведене до уваги.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Центрального міжрегіонального управління МЮУ ОСОБА_10 , посилаючись на відсутність підстав для скасування вищевказаної ухвали просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- засуджений та його захисник, які підтримали доводи апеляційної скарги;

- прокурори та представник МЮУ, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового процесу, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Глава 46 КПК визначає порядок здійснення провадження щодо визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передачі засуджених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна є стороною кількох багатосторонніх міжнародних договорів, що регулюють питання визнання і виконання вироків іноземних держав, зокрема Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.

Згідно з ч.1 ст.606 КПК засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умови: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменше 6 місяців; 4) якщо на передачу згодний засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення кого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Водночас згідно з ч.3 ст.606 КПК згода засудженої особи не вимагається, якщо на момент вирішення питання згідно з положеннями цієї глави вона перебуває на території держави свого громадянства.

Відповідно до ч.5 ст.602 КПК встановивши відповідність запиту про визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, Міністерство юстиції України направляє до суду клопотання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави і передає наявні матеріали.

Згідно з ч.3 ст.603 КПК при розгляді клопотання МЮУ про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження МЮУ звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаним вище клопотанням у відповідність з чинним законодавством України згідно з ст. 3 Конвенції та вимог ст. 606 КПК.

Вироком Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, який набрав законної сили 26.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020, що набрала законної сили 12.01.2021, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених § 1 ст.13, § 1 ст.279, § 1 ст.288 з урахуванням § 2 ст.11 (замах на крадіжку з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди), § 1 ст.279 (крадіжка з проникненням у приміщення; 3 епізоди), § 1 ст.279, § 1 ст.288 з урахуванням § 2 ст.11 (крадіжка з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди) КК Польщі. Вказані діяння є кримінально караними згідно законодавства України та відповідають ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК.

ОСОБА_9 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Державної Міграційної служби України (далі - ДМС) № 6.5-11094/6-23 від 16.08.2023.

Положеннями глави 46 КПК регламентовані визнання та виконання вироків іноземних держав, передача засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання.

Суд першої інстанції приводячи вирок Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 щодо ОСОБА_9 у відповідність із законодавством України вірно визначив статті КК та вид покарання за які його засуджено.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи засудженого щодо порушення судом першої інстанції ст.14 Конвенції та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 14 Конвенції держава виконання вироку припиняє виконання вироку, як тільки держава винесення вироку інформує її про будь-яке рішення або будь-який захід, внаслідок якого вирок перестає бути обов`язковим для виконання.

Згідно ч.ч.1,3 ст.2 Додаткового протоколу 1997 року до Конвенції, якщо громадянин Сторони, який підлягає покаранню, призначеному на території іншої Сторони як частина остаточного вироку, намагається уникнути виконання або подальшого виконання покарання в Державі винесення вироку шляхом втечі на територію першої Сторони до відбування покарання, то Держава винесення вироку, може запитати від іншої Сторони, щоб та взяла на себе виконання покарання. Для передачі виконання покарання згода засудженої особи не вимагається.

Водночас, під час розгляду клопотання судом встановлено, що інформація про те, що вирок Районного суду в Ґожуві-Великопольському від 18.11.2019 з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 щодо ОСОБА_9 перестав бути обов`язковим до виконання від Міністерства юстиції Польщі, як центрального органу з виконання Додаткового протоколу 1997 року та Конвенції 1983 року не надходила.

Заразом, апеляційний суд бере до уваги лист Міністерства юстиції Польщі від 31.01.2024 № DWMPC-.ІІ.8076.34.2022, як компетентний орган держави винесення вироку інформувало, що після постановлення обвинувального вироку у Польщі ОСОБА_9 у 2019 році втік в Україну, щоб уникнути правосуддя. Водночас, з мотивувальної частини рішення Районного суду у Гожові Вєлькопольскім від 08.12.2023 вбачається, що ОСОБА_9 тричі звертався до суду про призупинення виконання вироку щодо нього. У подальшому, з того моменту, як він був засуджений в Польщі він мав достатньо часу для того, щоб добровільно приїхати в Польщу для відбуття покарання. Проте, він цього не зробив, залишався в Україні та здійснював дії для того, щоб уникнути покарання у Польщі. При цьому дії адвокатів у польському та українському суді також свідчать про те, що ОСОБА_9 не бажає нести відповідальність за вчинені злочини у Польщі, та бажає уникнути відбування покарання, призначене польським судом. Рішення Районного суду у Гожові Вєлькопольскім від 08.12.2023 щодо зупинення провадження за вищевказаним вироком винесене за клопотанням захисника ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що засуджений не може фактично прибути до Польщі у зв`язку з обмеженнями щодо виїзду з України, передбаченими українським законодавством. Також вказано, що рішення суду застосовується лише до процедури примусового виконання в Польщі і не впливає на триваючу процедуру перейняття виконання покарання, призначеного ОСОБА_9 польським судом. В той же час зазначено, що рішення Районного суду у Гожові Вєлькопольскім не має фактичних чи юридичних наслідків у справі - ОСОБА_9 не має можливості прибути до Польщі через законодавство України, а не через зупинення виконавчого провадження у Польщі. У рішенні не вирішуються питання щодо суті обвинувачення (тобто не змінює позицію ОСОБА_9 , як засудженої особи та не впливає на його обов`язок відбути покарання), а скоріше є технічним моментом. Як тільки ОСОБА_11 з`явиться в Польщі суд скасує рішення про призупинення та будуть вжиті заходів для забезпечення відбування вказаною особою покарання.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що рішення Районного суду у Гожові Вєлькопольскім від 08.12.2023 про зупинення виконавчого провадження жодним чином не впливає на процедуру виконання вироку суду Республіки Польщі на підставі Конвенції та Додаткового протоколу 1997 року.

Заразом апеляційний суд враховує, що судом Республіки Польщі приймались рішення від 13.07.2022 та 31.05.2023 про відстрочення виконання вироку на певний період, зокрема останнім рішенням Республіки Польщі відстрочено виконання вироку на строк 3 місяці з 13.06.2023. Разом з тим саме в період відстрочення виконання вироку Міністерство юстиції Республіки Польщі звернулось до МЮУ з запитом про визнання і виконання на території України польського вироку стосовно ОСОБА_9 .

Отже прийняття рішень судами Республіки Польщі про відстрочення виконання вироку покарання, зупинення виконавчого провадження щодо ОСОБА_9 , не свідчить, що вирок Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 не є обов`язковим для виконання, про що держава винесення вироку не інформувала МЮУ.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419, 610 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 лютого 2024 року без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3