Справа № 350/1251/23
Номер провадження 1-кс/350/504/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року селище Рожнятів

Слідчий суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчої СВ ВП № 2( сел.Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження, -

установив:

Адвокат ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову від 20.09.2024 винесену слідчою СВ відділення поліції № 2 (сел.Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000109 від 04.07.2023 за ч. 1 ст. 152 КК України.

Скарга мотивована тим, що 20 вересня 2024 року слідчою СВ відділення поліції № 2 (сел.Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000109 від 04.07.2023 за ч. 1 ст. 152 КК України. Вважає, що слідча в оскаржуваній постанові без врахування принципу верховенства права, без належного дослідження усіх доказів, що наявні у матеріалах справи зробила хибний висновок про те, що ОСОБА_5 надала добровільну згоду ОСОБА_6 .. Слідча в постанові зазначає про відсутність жодного фізичного чи психологічного тиску на ОСОБА_5 із сторони ОСОБА_6 й це свідчить про те, що сексуального насильства не могло бути. Однак такі твердження слідчої не відповідають встановленим під час досудового розслідування обставинам.

Так, ОСОБА_5 категоричного стверджує, що своєї згоди на статевий акт не надавала та чинила спротив. Однак, ОСОБА_6 являвся її тренером, який до цієї ситуації був для неї авторитетною людиною та фактично змусив її до статевих зносин проти її волі. ОСОБА_5 казала: « ОСОБА_7 , масажуйте ікра», « ОСОБА_7 , там не треба», « ОСОБА_7 , мені це не подобається»», що зазначено у психологічній характеристиці психоемоційного стану дорослого та уточнення подій кримінальної ситуації. Отже, під час спортивного масажу потерпіла постійно робила зауваження тренерові, щоб той припинив торкатися її статевих органів після чого він зупинявся, а потім знову продовжував, тобто він усвідомлював й розумів, що їй це не подобається й згоди на такі дії вона не дає, що очевидно. Коли ОСОБА_6 зняв з ОСОБА_5 шорти разом зі спідньою білизною, то вона одразу запитала його: « ОСОБА_7 , що Ви робите?», чим прямо описується неочікуваність й несхвалення його дій і розуміється незгода з такими діями. Потерпіла відчула сором, розгубленість, але боялася щось сказати своєму авторитетному тренеру, щоб він не став агресивним та думаючи, що це скоро закінчиться. Внаслідок таких зухвалих дій у потерпілої стався ступор - її реакція на стресові ситуації, зумовлена психологічною травмою дитинства. Вона боялася тренера, тому «терпіла» і відповідно не могла нічого відповісти чи зробити. Це підтверджується проведеною психологічною експертизою, де зазначено, що ОСОБА_5 надає правдиві показання.

Слідча також не звернула належної уваги на те, що після поцілунку сідниць потерпілої ОСОБА_6 потерпіла намагалася вдягнути назад шорти та підвестися, що вже вказує на її незгоду надалі продовжувати спортивний масаж саме в такий спосіб. Однак, через кілька секунд, скориставшись тим, що потерпіла відмовилась виконувати його наказ обернутись (оскільки під час спортивного масажу вона лежала на животі) й відповідно не бачила, що відбувається, зняв штани та без її згоди вагінально проник своїм статевим органом у її тіло. Зрозумівши, що відбулось потерпіла відштовхнула ОСОБА_6 та втекла в бік намету.

Отже, вищезазначене вказує на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, яке передбачене частиною 1 статті 152 Кримінального кодексу України, враховуючи те, що жодної згоди добровільної на ці статеві зносини ОСОБА_5 не надавала, через що і звернулася до органів досудового розслідування.

Крім того, у вказаному провадженні не були проведені всі необхідні слідчі дії з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. Так, слідчою не було встановлено та допитано інших дівчат та хлопців, які могли б прямо підтвердити неодноразовість залицяння підозрюваним до своїх підлеглих. Проігноровано факт того, що підозрюваний окрім потерпілої неодноразово роблячи масаж іншим студентам торкався їхніх статевих органів та не зважав на зауваження цього не робити.

Слідчою у постанові про закриття кримінального провадження слідча навіть не зазначає жоден належний та допустимий доказ, який надав би їй підстави вважати, що з урахуванням супутніх обставин (і при цьому знову ж їх не називає) ОСОБА_8 розцінив мовчання ОСОБА_9 мовчання (при цьому не зазначає про зауваження ОСОБА_5 . ОСОБА_6 ) наче б то добровільну згоду, якої Не було від слова зовсім і як вбачається із пояснень ОСОБА_6 та інших належних та допустимих доказів, що наявні в матеріалах справи і ОСОБА_6 розумів, що згоди жодної зі сторони ОСОБА_5 не було.

Потерпіла вважає, що слідча в оскаржуваній постанові без врахування принципу верховенства права, без належного дослідження усіх доказів, що наявні у матеріалах справи зробила хибний висновок про те, що ОСОБА_5 надала добровільну згоду ОСОБА_6 , оскільки керується тут виключно тим, що ОСОБА_6 це розцінив, як добровільну згоду.

Так, слідчою не було встановлено та допитано матір та батька потерпілої яких вона згадує в своїх поясненнях, адже потерпіла їм також розповідала про зґвалтування і вони б могли повідомити слідству, що саме ОСОБА_5 розповіла їм з цього приводу. Слідчою не вжито всіх вичерпних слідчих дій з метою перевірки достовірності пояснень ОСОБА_6 .

Крім цього, слідчою не враховані показання інших осіб, до яких систематично домагався ОСОБА_6 , що характеризує його як сексуального насильника, на думку потерпілої, упущено факт того, що він ставив крапельниці внутрішньовенні ОСОБА_5 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримала. Вказала, що вона, як представник потерпілої переконана, що слідчою не було вжито всіх належних заходів для отримання доказів вчинення щодо неї кримінального правопорушення ОСОБА_6 . Також слідчою проігноровано та не надано правову оцінку психологічній характеристиці психоемоційного стану дорослого та уточнення кримінальної ситуації, не враховано, що ОСОБА_6 був тренером потерпілої, яка є особою молодого віку, а тому мав можливість змусити її до статевих зносин за допомогою психологічного насильства та примусу. У оскаржуваній постанові слідча зазначає, що ця постанова прийнята у зв`язку із тим, що встановлено відсутність ознак об`єктивної сторони складу вказаного злочину. Однак, потерпіла з таким підходом повністю не погоджується, тому що об`єктивною стороною конкретного кримінального правопорушення є вчинення дії сексуального характеру, пов`язаної із вагінальним проникненням в тіло потерпілої без її добровільної згоди і у матеріалах цього кримінального провадження наявні належні та допустимі докази щодо цього, хоча знову ж таки слідча в оскаржуваній постанові зазначає про недопустимість доказів, але при цьому не конкретизує який саме доказ вона має на увазі. Потерпіла переконана, що слідчою не було вжито всіх належних заходів для отримання доказів щодо неї кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 . Не враховано також слідчою, що ОСОБА_6 був тренером потерпілої, яка є особою молодого віку та яка перебувала в безпорадному стані, а відповідно мав можливість змусити її до статевих за допомогою психологічного насильства та тиску, оскільки вона боялася його агресії та боялася, що він її може вдарити. Це повинно бути належним чином перевірено під час досудового розслідування, а слідча повинна вжити усіх вичерпних заходів для повноти та всебічності досудового розслідування і здобуття доказів вчинення кримінального правопорушення. Просила суд врахувати, що слідча вже втретє намагається закрити це кримінальне провадження за відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_6 . Постанова про закриття кримінального провадження винесена незаконно тому просить її скасувати.

Слідча СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги. Вказала, що інших доказів, які наявні в матеріалах кримінального провадження не можливо встановити. В поясненнях свідків, жодних розбіжностей не виявлено. Вказала, що ОСОБА_5 під час статевого акту жодним чином не демонструвала заперечення, тому неможна прийти до висновку про її зґвалтування ОСОБА_6 . Вважає скаргу безпідставною, а постанову такою що в повній мірі відповідає вимогам кримінального закону.

Слідчий суддя, вислухавши учасників провадження, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно із ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження №0000109 від 04.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.1 КК України встановлено, що оскаржувану постанову було прийнято 20.09.2024, копія постанови була вручена ОСОБА_4 04.10.2024.

Статтею 38 КПК України, передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З досліджених матеріалів кримінального провадження №0000109 вбачається, що у провадженні СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області перебували матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2023, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.152 КК України.

За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як і ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається у формі постанови.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: - зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; - мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Виходячи з правового аналізу даних норм у взаємозв`язку з приписами ст. 284 КПК України, можна прийти до висновку, що рішення слідчого у формі постанови про закриття кримінального провадження можливе після дослідження ним всіх обставин, оцінки ним кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та з відображенням в постанові результатів такої оцінки доказів.

Однак, постанова слідчої СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 від 20.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000109, вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті ч.1 ст. 152 КК України зґвалтуванням визначається вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Відповідно об`єктивною стороною даного кримінального правопорушення є вчинення дії сексуального характеру, пов`язаної із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло потерпілої без її добровільної згоди.

Для інкримінування ст. 152 КК України потрібно встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого, щоб інша особа зрозуміла, що особа бажає сексуального проникнення в її тіло, волевиявлення, за якого кожен із партнерів упевнений у добровільній згоді іншого на конкретні дії сексуального характеру, що виражена в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо).

Відповідно до постанови Верховного Суду України, прийнятої 08.12.2021 у кримінальній справі № 566/1420/19 передбачено, що для інкримінування ст. 152 КК потрібно встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого, щоб інша особа зрозуміла, що особа бажає сексуального проникнення в її тіло, волевиявлення, за якого кожен із партнерів упевнений у добровільній згоді іншого на конкретні дії сексуального характеру, що виражена в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо), а також зазначено, що з урахуванням супутніх обставин ознаки зґвалтування відсутні, якщо особі поза розумним сумнівом не мало спасти на думку, що потерпіла не погоджується на дії сексуального характеру щодо неї, а переконання в її добровільній згоді та вільному волевиявленні є щирим. Крім цього, у цій же ж постанові Верховного Суду України йдеться про те, що добровільність згоди має бути підтверджена доказами в кримінальному провадженні, оскільки законодавець установив у ст. 152 КК презумпцію незгоди потерпілого, а будь-який акт проникнення в тіло потерпілої, без відповідного стверджувального добровільного дозволу з її боку, становить кримінально каране за законом посягання.

Також, у постанові Верховного Суду України, прийнятої 08.12.2021 у справі № 566/1420/19 зазначено, що сексуальне проникнення в тіло не може вважатись вчиненим за добровільною згодою в контексті супутніх обставин, якщо воно було здійснено внаслідок застосування фізичного насильства, погрози його застосування чи інших, подібних до них за особливостями впливу на психіку потерпілої особи способів вчинення злочину, шляхом використання безпорадного стану.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в супереч вказаних правових позицій Верховного Суду, слідчою в оскаржуваній постанові не надано оцінки поясненням, як ОСОБА_6 так і самої ОСОБА_5 , з приводу статевого акту, що мав місце між ними 09.08.2022, в контексті презумпції незгоди потерпілої, а будь-який акт проникнення в тіло потерпілої, без відповідного стверджувального добровільного дозволу з її боку, становить кримінально каране за законом посягання. Слідчою при прийнятті оскаржуваного процесуального рішення описано поняття елементів складу злочину, при цьому не зазначено, відсутність якого конкретно елементу чи елементів складу кримінального правопорушення нею була встановлена, і якими доказами підтверджується даний факт. Слідчою, без належного обґрунтування причин, не прийнято пояснення ОСОБА_5 про вчинення відносно неї сексуального насильства, надано перевагу поясненням ОСОБА_6 , який стверджує що мав місце добровільний статевий акт, однак він визнає себе винуватим у тому, що він відбувся.

Слідчою не вжито заходів та не проведено всіх необхідних та передбачених законом слідчих дій для здобуття нових доказів у кримінальному проваджені для встановлення об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення. Постанова не містять посилань на докази усунення недоліків вказаних в попередній ухвалі слідчого судді про задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Під час досудового розслідування, слідча повинна вжити усіх вичерпних заходів для повноти та всебічності досудового розслідування і здобуття доказів вчинення кримінального правопорушення, зокрема не допитано матір та батька потерпілої яких вона згадує в своїх поясненнях, адже потерпіла їм також розповідала про зґвалтування і вони б могли повідомити слідству, що саме ОСОБА_5 розповіла їм з цього приводу.

Згідно ст. 3 Конституції України, утвердження та забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Право кожного на правову допомогу закріплено у ч. 1 ст. 59 Конституції України.

У статті 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, одним із яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, серед яких відповідно до п. 25 ч.1 ст. 3 КПК України є потерпілий.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Таким чином, забезпечення гарантованих Конституцією прав і свобод людини і громадянина у кримінальному судочинстві обумовлено не формальним визнанням особи тим чи іншим учасником кримінального провадження, а наявністю певних сутнісних ознак, що характеризують фактичне положення цієї особи як такої, що потребує забезпечення відповідного права.

Будь-яка гарантія кримінального процесу поширюється на кожного учасника кримінальних процесуальних правовідносин. Надання кожному, залученому до сфери кримінального судочинства можливості використовувати всі гарантії, передбачені у кримінальному процесі, є одночасно й умовою рівності всіх громадян перед законом та судом. Отже, захист прав потерпілого це сенс кримінального процесу.

Таким чином, захист прав потерпілого (жертви) випливає із загальних прав кожної людини, зокрема: право на рівний доступ до суду та рівність перед судом; право на відкритий судовий розгляд; право на судовий розгляд компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону тощо.

У цьому контексті важливого значення набуває положення, згідно якого суд зобов`язаний визначити істотним порушенням прав людини і основоположних свобод у разі порушення права на захист. Проте, у положеннях ст. 20 КПК України правом на захист забезпечений підозрюваний, обвинувачений, виправданий і засуджений. Між тим, у світлі рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (Рекомендація R (85) 11 Комітету міністрів держав-членів відносно положення потерпілого у рамках кримінального права та кримінального процесу від 28.06.1985 р.) основною функцією кримінального правосуддя має бути задоволення запитів і охорона прав та законних інтересів й потерпілого.

Мотивування постанови про закриття кримінального провадження виражається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами до закриття розслідування та наведення необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Виходячи з вищевикладеного, є передбачені законом підстави для скасування постанови від 20.09.2024 про закриття кримінального провадження №0000109 від 04.07.2023 за ч. 1 ст. 152 КК України, оскільки така перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.

За таких обставин скарга є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 22, 26, 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову від 20.09.2024 винесену слідчою СВ відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000109 від 04.07.2023 за ч. 1 ст. 152 КК України - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: