Справа № 642/3580/24
Провадження №1-кп/642/516/24
ВИРОК

іменем України

14 серпня 2024 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харковау складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт укримінальному провадженні №0000165 від 06.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2007 року народження, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 05.10.2023 Дзержинським районним судом м.Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 02.05.2024 приблизно о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_4 знаходився у подвір?ї будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт з раніше знайомим сусідом, потерпілим ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.

В ході конфлікту, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними відносинами, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 наблизився до потерпілого ОСОБА_7 та перебуваючи у положенні стоячи, обличчям до обличчя, ОСОБА_4 кулаком правої руки наніс один удар у ділянку лівого ока потерпілому ОСОБА_7 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта №09-641/2024 від 07.05.2024, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на глі синця на лівій брові та синця на повіках лівого ока.

За ступенем тяжкості садно на тлі синця на лівій брові, синець на повіках лівого ока відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3ст. 349 КПК Українироз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий: 09.02.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., 05.10.2023 Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2007 року народження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України - у вигляді 200 годин громадських годин з застосуванням ст.71,72 КК України, частково приєднати покарання, призначене за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.10.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття), відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що вінраніше неодноразово судимий: 09.02.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., штраф сплачено, 05.10.2023 Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, вчинив проступок в період відбуття покарання за попереднім вироком, перебуваючи на іспитовому строку, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку, небажання стати на шлях виправлення, дотримуватись встановлених у суспільстві норм та правил, одружений, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, поведінка ОСОБА_4 явно свідчить про його стійку антисоціальну та кримінальну направленість, у в зв`язку з чим суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт, що буде реальним для виконання та необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Крім того, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування

основного чи додаткового покарання, вчинила новий злочин, а також

коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до

набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_4 вчинив під час відбуття покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.10.2023, тому суд при призначенні покарання, враховує позицію прокурора по справі, керується положеннями ст. 71, 72 КК України, та призначає покарання за сукупністю вироків, а саме до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднує покарання, призначене за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.10.2023 та перевівши менш суворий вид покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид - обмеження волі, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року по справі № 766/39/17.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вирок

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Відповідно до ст. 71 КК України, з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання, призначене за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.10.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років 10 (десять) днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1