г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4120/24
Номер провадження 1-кп/213/336/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2024 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого, захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за №0000084, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Новоселівка Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.4 ст. 185, ст.357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочинів за ч.1 ст. 122, ч.4 ст. 185, ст.357 КК України. Запобіжний захід обрано у вигляді тримання під вартою.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив про існування ризиків пп 1,5 ч.1 ст 177 КПК України.

Обвинувачений та захисник просили обрати більш м`який запобіжний захід.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, особа обвинуваченого, який раніше судимий, інкриміноване кримінальне правопорушення тяжке; обвинувачений на момент затримання не працював, доказів наявності тісних соціальних зв`язків не надано.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом враховані вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлено, що продовжують існувати та не зменшились ризики за п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 років, а тому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, це може спонукати останнього до переховування від суду з метою уникнення зазначеного вище покарання.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Наявний ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 не працює, неодноразово судим за вчинення злочинів проти власності, - знову підозрюється у вчиненні умисних злочинів проти власності, які вчинено через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі; крім того офіційно не працевлаштований, підтвердження наявності доходів, постійного законного заробітку суду не надав; тому є висока імовірність, що може вчинити чи продовжити кримінальне правопорушення для відшукання засобів для існування..

Стороною захисту не надано до суду доказів того, що вказані ризики суттєво зменшились чи взагалі перестали існувати. Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

У відповідності до ч.3 ст 199 КПК України, судом встановлено, що ризики за п.1,5 ч.1 ст 177 КПК України не зменшились та продовжують діяти.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до рішення ОСОБА_7 проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд зазначає, що на даний час, коли по справі не допитані обвинувачені, свідки, не досліджені всі докази, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і особистого зобов`язання не зможуть запобігти вказаним ризикам, що посилюється введенням в країні воєнного стану. Особиста порука не може бути застосована, оскільки суду не повідомлено про наявність осіб, які б заслуговували на довіру та поручились за обвинуваченого.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи вказане, суд вважає клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу підлягає задоволенню. Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, оскільки одне з інкримінованих кримінальних правопорушень підозрюваному, вчинене із застосуванням насильства, що є підставою відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України для суддівської дискреції щодо визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16.01.2025 року включно.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - залишити без задоволення.

Визначити часом закінчення строку дії даної ухвали 16.01.2025р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1