КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1030/2024 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0006785, внесеному до ЄРДР 13 вересня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 7 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки; на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 7 вересня 2019 року приблизно о 04.30 год. відчинив ОСОБА_8 вхідні двері. Після чого ОСОБА_8 зайшла у квартиру та направилась у спальню кімнату, почала розмовляти з чоловіком. У цей момент ОСОБА_6 встав з ліжка та, підійшовши, до ОСОБА_8 , розпочав з останньою словесний конфлікт на грунті раптово виниклих неприязних відносин.

Надалі ОСОБА_6 , будучи незадоволеним поведінкою ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим кримінально протиправним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, з метою нанесення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що за його діями спостерігає малолітня донька, наблизився до ОСОБА_8 та, тримаючи у правій руці мобільний телефон, наніс останній декілька ударів вказаним предметом в обличчя, в результаті чого остання вдарилася головою об шафу.

Після чого ОСОБА_8 побігла на балкон, де за нею направився ОСОБА_6 , який, продовжуючи свої протиправні дії, почав виштовхувати потерпілу з вказаного балкону, в результаті чого ОСОБА_8 втратила рівновагу та впала колінами на підлогу.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку та легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми ділянки перенісся, підшкірних гематом колін.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині вирішення цивільного позову; збільшити розмір стягнення за цивільним позовом ОСОБА_8 та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - 70000 грн. Виправити описку в мотивувальній частині вироку відносно обставини, яка обтяжує покарання, зазначивши обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини. У решті вирок залишити без змін.?

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок; звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку зі спливом строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду. Процесуальні витрати, здійснені під час досудового розслідування, за проведення судово-медичної експертизи від 24 травня 2021 року № 042-383-2021 у розмірі 1796,9 грн. - віднести на рахунок держави.

Не погоджуючись з апеляційної скаргою захисника, представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить повністю відмовити у задоволені апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою представника потерпілої, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілої, вирок, в оскаржуваній ОСОБА_9 частині, - без змін.

На початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим, про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, яке обґрунтовано тим, що в розумінні ст. 12 КК України, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, який передбачено ч. 2 ст. 125 КК України. Строк давності для притягнення до відповідальності у даному випадку становить 3 роки. За змістом обвинувального акту вчинення кримінального проступку з боку ОСОБА_6 здійснено 13 вересня 2019 року. Інших дат чи подій, кримінальних правопорушень, в обвинувальному акті не зазначено. Таким чином станом на 14 вересня 2022 року минув трирічний строк з моменту вчинення правопорушення, відображеного в обвинувальному акті, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що вказує на наявність підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та закриття провадження.

Захисник вказав про те, що 19 вересня 2022 року захисник звернувся до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на що обвинувачений ОСОБА_6 надав суду згоду (як усну так і письмову) на закриття провадження за нереабілітуючою обставиною та наполягав на задоволенні клопотання захисника. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б вказували на вчинення ухилення від органу досудового розслідування чи від суду з боку обвинуваченого під час здійснення кримінального провадження, що могло бути враховано як підстави для зупинення перебігу строку давності для притягнення до відповідальності. Однак ухвалою від 19 вересня 2022 року суд першої інстанції у задоволенні клопотання захисника відмовив з підстав того, що обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив свою вину та подію кримінального правопорушення, а також ті наслідки, що настали для потерпілої, категорично заперечив, що взагалі наносив їй будь-які удари, як вказано в обвинувальному акті, вказавши, що лише доносив певну інформацію потерпілій, показуючи їй телефон й не більше того.

У зв`язку із відмовою у задоволенні вказаного клопотання із зазначених підстав, суд продовжив судовий розгляд в загальному порядку.

Враховуючи вищезазначені обставини є всі підстави вважати, що суд першої інстанції об`єктивно мав обов`язок та підстави закрити провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки строк для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку 13 вересня 2019 року закінчився. Однак такий обов`язок суд першої інстанції не виконав, та подальше здійснення кримінального провадження, за умови настання передбачених законом підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого проти закриття провадження - юридичного сенсу не мало, оскільки притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого було неможливим в силу закону.

Захисник наголосив на тому, що станом на час апеляційного розгляду підстави залишились ті ж самі, а, відтак, вирок суду підлягає скасуванню, ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 підлягає закриттю. У зв`язку з цим цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди має бути залишений без розгляду, що узгоджується із правовим висновком в ухвалі від 1 лютого 2021 року Верховного Суду по справі № 327/32/18. Судові процесуальні витрати, здійснені під час досудового розслідування, за проведення судово-медичної експертизи від 24 травня 2021 року № 042-383-2021 у розмірі 1796,9 грн. належить віднести на рахунок держави, що узгоджується із правовим висновком у постанові Верховного Суду від 1 лютого 2023 року по справі № 751/3328/18, у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2022 року по справі № 203/241/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 285 КПК України обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право, у разі невизнання своє винуватості, заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, що обвинувачений має право відмовитись від звільнення від кримінальної відповідальності, і судовий розгляд буде проводитися в загальному порядку, на що обвинувачений надав свою згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, роз`яснивши ОСОБА_6 наслідки задоволення клопотання, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання захисника в інтересах обвинуваченого, представника потерпілої, який вважав необхідним встановити факт події та просив цивільний позов направити в суд першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів доходить висновку, що клопотання захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні 7 вересня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і за вироком суду був визнаний винуватим саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_6 не визнав повністю.

Санкція частини 2 ст. 125 КК України на час інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Станом на час судового розгляду, постановлення оскаржуваного вироку та апеляційного розгляду санкція ч. 2 ст. 125 КК України (в редакції Закону України від 23 серпня 2023 року) передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду.

Матеріали провадження не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, тобто, відсутні відомості про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (чч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що у провадженні наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

При цьому, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції зобов`язані закрити кримінальне провадження та звільнити особу від кримінальної відповідальності в разі закінчення строку давності після вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили за умови, якщо обвинувачений надає на це згоду або заявляє про це клопотання. При звільненні від кримінальної відповідальності питання факту вчинення правопорушення, винуватості або невинуватості в ньому конкретної особи та цивільний позов (за наявності) не вирішуються.

Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

Отже, з урахуванням обставин справи, положень ч. 2 ст. 12, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України станом як на час постановлення вироку, так і на час апеляційного розгляду, сплинув строк 3 роки та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, а, відтак, на думку колегії суддів, є правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Відповідно до ст.. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин клопотання захисника в інтересах обвинуваченого та за згодою останнього про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України підлягає до задоволення, вирок суду - скасуванню, ОСОБА_6 звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України - закриттю.

Що стосується позиції представника потерпілої про направлення цивільного позову до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства, то колегія суддів враховує, що за змістом ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

При цьому закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК, тобто, з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілу права самостійно звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з тим, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 - закриттю, з метою дотримання прав потерпілої цивільний позов у кримінальному провадженні колегія суддів залишає без розгляду, з роз`ясненням позивачці її права відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 285, 284, 417 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 7 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0006785 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України - закрити, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судові витрати за проведення судово-медичної експертизи в сумі 1796,9 грн. віднести на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ _______________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4