Провадження № 1-кп/750/640/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження внесене 30.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002837 по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, працюючого комплектувальником товарів, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

30.08.2024 близько 04 год. 03 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за столиком, що на території АЗС «WOG» за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи, що згідно із Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, знаходячись за одним столиком з потерпілим ОСОБА_5 , відкрито викрав з вказаного столу мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 10 C 4/128 gb», вартістю 3 836 грн. 74 коп., який належить ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, правову кваліфікацію своїх дій і фактичні обставини справи не оспорював та показав, що дійсно взяв телефон потерпілого. У вчиненому щиро кається, свої дії засуджує.

Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяви про проведення судового розгляду без його участі та зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого.

За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст.325 КПК України, суд визнав можливим за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаних осіб.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також процесуальних рішень прийнятих в ході досудового розслідування.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що показання ОСОБА_3 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, а інкриміноване обвинуваченому діяння доведене у повному обсязі.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, що пом`якшує призначення покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують призначення покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, а також те, що обвинувачений з урахуванням положень ст.12 КК України вчинив тяжкий злочини, його правдиві показання про обставини вчинення злочину, критичне засудження ним власної поведінки в судовому засіданні, позицію сторони обвинувачення та потерпілого.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, до яких суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди, жалкував про скоєне, що і підтверджує істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає за можливе, застосувавши ст.69 КК України, призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України.

Окрім того, суд бере до уваги те, що на вид і розмір покарання впливає також зміст кримінального правопорушення, яке при інших обставинах мало б кваліфікацію за ч.1 ст.186 КК України, однак лише у зв`язку із правовим режимом воєнного стану особа притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.186 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням (редакція, що діяла на момент вчинення злочину).

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд зазначав, що «досягнення справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи викладене, суд вважає, що покарання, без надання особі змоги довести своє виправлення без реального відбування покарання не відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, та не буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особи винного.

Суд враховує вік особи, ставлення обвинуваченого до скоєного, щире засудження своєї поведінки, те, що він офіційно працює, за місцем роботи характеризується позитивно, відсутність негативної характеристики за місцем фактичного проживанняя, позицію потерпілого, який вважав за недоцільне застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання та приходить до переконання про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.09.2024 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 20 год 00 хв до 06 год.00 хв наступного дня у строк до 30.10.2024, який був в подальшому продовжений ухвалою суду від 24.10.2024 до 20.12.2024.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачуються, суворість можливого покарання, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, а тому вважає за необхідне залишити обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в період з 20 год 00 хв до 06 год 00 хв. наступного дня до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів, підлягають вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 10 C 4/128 gb» в чохлі чорного кольору - повернути потерпілому.

- оптичні носії з відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1514 грн 56 коп.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді домашнього арешту згідно із ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.09.2024 та продовжений ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.10.2024 - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Деснянський районний суд міста Чернігова.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а також надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_6