судді Київського апеляційного суду ОСОБА_1
у судовому провадженні № 11-кп/824/3826/2024
(ЄУН № 368/387/24)
Цією ж ухвалою вирішена доля речових доказів.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В резолютивній частині ухвали зазначити про необхідність стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення експертиз у сумі 2271,84 грн. В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Стягнуто з ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи-2271,84 грн.
В іншій частині ухвала залишена без змін.
В ухвалі Київського апеляційного суду від 4 липня 2024 року вказано, що відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, та з посиланням на постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 342/1560/20 від 29 вересня 2021 року, в якій зазначено, що, якщо кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав і у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона, постановлено про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за проведення експертизи.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, вважаю необхідним відповідно до положень ч. 3 ст. 375 КПК України викласти окрему думку в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за проведення експертиз з таких підстав.
Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 1 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.
Як зазначено у Постанові Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Однак не визначено, які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.
Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
При цьому кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, проте чітко регламентовано, що на користь держави суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку (ст. 124 КПК України).
Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки умовами звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України не передбачено обов`язкове визнання такою особою своєї вини, а, окрім того, це буде суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).
У такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загально дозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, таких витрат.
Приймаючи до уваги те, що для кримінально-процесуального права як галузі публічного права є характерним спеціально-дозвільний тип правового регулювання, в основі якого лежить формула: «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, понесених органом досудового розслідування та пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрат на проведення експертизи, вважаю можливим наразі виключно у разі ухвалення обвинувального вироку згідно з вимогами ст. 124 КПК України та за відсутності інших вимог закону у цій частині.
З огляду на те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-якій підставі і відповідно закриття кримінального провадження не може свідчити про доведеність винуватості особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини, закріплених у ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ініціатором проведення судової експертизи у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування.
З огляду на те, що ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності і обвинувальний вирок судом щодо нього не ухвалений, при цьому сторона захисту не залучала жодних експертів, вважаю, що судові витрати за проведення експертизи не підлягають стягненню з ОСОБА_2 , а їх слід віднести на рахунок держави.
За таких обставин вважаю, що апеляційна скарга прокурора в частині стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, а ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 4 квітня 2024 року щодо ОСОБА_2 - зміні з віднесенням процесуальних витрат на проведення експертизи в сумі 2271,84 грн. на рахунок держави.