Провадження № 1-кп/947/1038/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року Київський районний суду м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001540 від 04.11.2023 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рудниця, Піщанського району Вінницької області, громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Так, 03 листопада 2023 року приблизно о 17 годині 42 хвилин, у темний час доби, при штучному освітленні проїзної частини, при необмеженій видимості, ОСОБА_8 керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-ВenzVito 109 CDI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по сухій, горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини проспекту Небесної Сотні, зі сторони проспекту Академіка Глушко у напрямку вулиці Академіка Вільямса у м. Одесі.

В цей час, навпроти буд. АДРЕСА_3 у невстановленому місці, зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля перетинала пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В свою чергу, водій ОСОБА_8 , спроможний об`єктивно виявити небезпеку для руху або перешкоду у вигляді пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух та передньою частиною керованого ним автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 1.5; підпункт «б» п. 2.3; п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_7 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового гвинтоподібного перелому середньої третини діафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків.

Виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля марки «Mersedes-ВenzVito 109 CDI» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , мав технічну можливість запобігти настанню даної події.

В діях водія автомобіля марки «Mersedes-ВenzVito 109 CDI» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду з письмовим клопотанням про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за примиренням з ним, матеріальних та моральних вимог до ОСОБА_8 у неї не має, він в повному обсязі відшкодував їй матеріальні збитки.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просили задовольнити клопотання потерпілої ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за примиренням з потерпілою. Обвинувачений відшкодував потерпілій матеріальну шкоду спричинену їй, сплатив витрати на лікування, тому наявні підстави звільнити його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України. з підстав примирення з потерпілою.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив задовольнити клопотання потерпілої ОСОБА_7 , та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України, закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з тим, що він примирився з потерпілою, відшкодував завдані збитки у повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з його примиренням з потерпілою та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , оскільки він вперше вчинив нетяжкий злочин, після його вчинення щиро розкаявся у вчиненому, з потерпілою примирився, відшкодував спричиненні потерпілій збитки в повному обсязі.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд вважає, що клопотання потерпілої ОСОБА_7 підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , та його захисниками, про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, проти задоволення якого не заперечував прокурор, є законним та відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За наслідками вивчення матеріалів справи та пояснень сторін, судом встановлено, що 03.11.2023 року близько 17 годин 42 хвилин мав наїзд автомобілем марки «Mersedes-ВenzVito 109 CDI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_7 внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював, щиро кається у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою та відшкодуванням у повному обсязі завданої шкоди.

Положеннями ст. 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

При цьому, звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку з примиренням із потерпілим, можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Умовою звільнення особи (обвинуваченого) від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням із потерпілим, є вчинення нею вперше нетяжкого злочину.

У відповідності до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

Так, наявні відомості, що на теперішній час обвинувачений ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 296 КК України, але кримінальне провадження не розглянуто.

Суд розглядаючи заявлене клопотання потерпілої ОСОБА_7 щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, враховує принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Тобто, судом не встановлено обставин щодо заборони застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 вимог статті 46 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_8 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 46 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро кається у вчиненому, заподіяну шкоду відшкодував потерпілій ОСОБА_7 у повному обсязі та з потерпілою примирився, у потерпілої відсутні претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 , тому згідно ст.46 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 можливо звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження за його обвинуваченням підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Так, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закривається за нереабілітуючими підставами, а тому процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДІСЕ МЮ України, в загальному розмірі 29 850 гривень 52 копійки повинно бути відшкодовані ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Прокурор Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_8 на користь КНП «Міська клінічна лікарня №11» заподіяну майнову шкоду у розмірі 36 006 гривень 72 копійки.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1989 №3 «Про практик застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, а має бути залишений без розгляду. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Враховуючі зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 126,128,129,284 ч. 2, 369, 372,376 КПК України, ст. 46 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ст. 46 КК України, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі викладеного у мотивувальній частині ухвали.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0001540 від 04.11.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,- закрити.

Процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДІСЕ МЮ України, в загальному розмірі 29 850 гривень 52 копійок стягнути з ОСОБА_8 .

Цивільний позов заявлений прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси про стягнення з ОСОБА_8 на користь КНК «Міська клінічна лікарня №11» майно шкоду у розмірі 36 006 гривень 72 копійки, залишити без розгляду.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.11.2023 року на автомобіль марки «Merсedes-benz Vito 109 CDI», держномер НОМЕР_2 , та повернути власнику за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1