Житомирський апеляційний суд
Справа №278/842/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/175/24
Категорія ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №278/842/22 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14.11.2023

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даних кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судових товарознавчої та автотоварознавчої експертиз в загальній сумі 5148 грн. 36 коп. віднесено на рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 09.02.2022 на автомобіль ГАЗ-66, р/н НОМЕР_1 , циркулярну пилу марки «Vorskla» моделі «ПМЗ 1500С», перфоратор марки «Makita» моделі «HR2450», бензопилу марки «Kraissmann» моделі «KS 65», - скасувано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15.07.2022 задоволено подання Житомирського районного суду Житомирської області та кримінальне провадження № 0000062 від 06.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України передано на розгляд Корольовському районному суду м. Житомира.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.02.2023 виділено із кримінального провадження № 0000062 від 06.02.2022 в окреме провадження матеріали в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з проходженням останнім військової служби за призовом під час мобілізації, та продовжено судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у тому, 06.02.2022 близько 12 години 00 хвилин, перебував на території підприємства з виробництва деревного вугілля фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , де вживав спиртні напої разом з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження. Під час спільного вживання алкогольних напоїв у особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до господарського приміщення та спрямований на незаконне повторне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, - автомобілем марки «ГАЗ-66», р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , у зв`язку з чим останні вступили у попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна та на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , у вищевказаний день, час та місці, у схованці на території підприємства, а саме під ліжком ОСОБА_12 знайшли ключ від господарського приміщення, де зберігаються електроінструменти, після чого підійшли до вказаного господарського приміщення де зберігались інструменти, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , та за допомогою вищевказаного ключа відчинили навісний замок, після чого зайшли у вказане приміщення, де віднайшли та в подальшому таємно повторно викрали майно, що належить ОСОБА_11 , а саме - циркулярну пилу марки «Vorskla» моделі «ПМЗ 1500С» вартістю 796 гривень 17 копійок, перфоратор марки «Makita» моделі «HR2450» вартістю 1368 гривень 50 копійок, та бензопилу марки «Kraissmann» моделі «KS 65», вартістю 2439 гривень 27 копійок.

В подальшому, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вищевказане майно помістили до вантажного відділу автомобіля марки ГАЗ-66, р/н НОМЕР_2 , належного ОСОБА_11 , який був припаркований за цією ж адресою поблизу приміщення, після чого ОСОБА_8 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, через дверці вищевказаного автомобіля, які не були зачинені, незаконно повторно проникли в кабіну автомобіля, та за допомогою ключа до замку запалення, який перебував у замку запалювання автомобіля, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завела автомобіль, та разом з ОСОБА_8 на вказаному автомобілі зрушили з місця, та таким чином з місця вчинення злочину втекли, незаконно повторно заволодівши транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому ОСОБА_8 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження вказаним транспортним засобом та викраденими інструментами розпорядилися на власний розсуд, спричинивши викраденням інструментів потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 4603 гривні 94 копійки та спричинивши незаконним заволодінням транспортним засобом потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 61361 гривня 92 копійки.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі; визнати ОСОБА_8 винуватим v вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання основних покарань визначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. Стягнути із ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5148 гривень 36 копійок. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що судом хоча і отримано під час допиту у судових засіданнях показання потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_12 , які спростовують більшу частину показань обвинуваченого ОСОБА_8 , проте вказані показання судом фактично не враховано і їм не надано належну правову оцінку. Окрім того, судом першої інстанції значну частину показань потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_12 взагалі на наведено у мотивувальній частині вироку. Зокрема, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 спростували показання ОСОБА_8 про те, що вказані викрадені електроінструменти могли перебувати у автомобілі, покладені туди невідомо ким, обоє стверджують, що інструменти зберігались у приміщенні комори, яка зачинялась на ключ, при цьому ключ був залишений 06.02.2022 у житловому приміщенні підприємства, а отже ОСОБА_8 та ОСОБА_10 могли віднайти його і скористатись ним. Також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спростували мотив нібито поїздки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 додому - щоб помитись і попрати одяг, та вказали, що це можна було зробити на підприємстві, як і те, що заробітна плата на підприємстві не виплачувалась, вказавши, що лише були її затримки. Окрім того, спростовуються і показання ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_11 знав про те, що він і ОСОБА_10 взяли автомобіль і поїхали на ньому додому, оскільки ОСОБА_11 дізнався про це вже від ОСОБА_10 , який йому зателефонував і повідомив про угон автомобіля ОСОБА_8 . Також про наявність умислу на викрадення електроінструментів свідчить і той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вивантажили деревину з автомобіля, проте електроінструменти, які там нібито лежали, вони не вивантажували. Також неправильними є висновки суду, що ОСОБА_10 був особою, яка виконувала функції водія на підприємстві, оскільки і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вказали, що саме ОСОБА_12 був водієм, а ОСОБА_10 лише в одиничних випадках доручалось керування автомобілем «ГАЗ-66» за відсутності ОСОБА_12 . Крім того, на момент початку руху автомобіля з території підприємства, ОСОБА_8 , який перебував на пасажирському сидінні, розумів, що вказаний автомобіль ним і ОСОБА_10 береться без дозволу, тобто він уже приймав участь у незаконному заволодінні транспортним засобом. Звертає увагу і на те, що ОСОБА_8 , розуміючи, що ні він, ні ОСОБА_10 не має дозволу на здійснення поїздки на автомобілі марки «ГАЗ-66» додому до ОСОБА_10 , все одно погодився на його пропозицію і разом з ним у якості пасажира поїхав на вказаному автомобілі з території підприємства, а в подальшому, особисто керував транспортним засобом як водій, в тому числі і будучи єдиною особою, яка рухалась у вказаному автомобілі, що свідчить про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом диску з відеозаписом розмови потерпілого ОСОБА_13 із обвинуваченим, здійсненого 06.02.2022 після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначає, що вказаний відеозапис потерпілим здійснювався не на прохання слідчого, а за його власним бажанням, про що потерпілий повідомив під час допиту у суді 05.10.2023. Робити такий відеозапис потерпілого ніхто, в тому числі із представників сторони обвинувачення не просив, і навпаки сам потерпілий повідомив слідчого про наявність такого відеозапису. Вказаний відеозапис потерпілим ОСОБА_11 проведено відкрито (неприховано). В свою чергу, потерпілий не є представником сторони обвинувачення і не зобов`язаний роз`яснювати будь-які права іншим особам, оскільки не уповноважений на це, а КПК України такого обов`язку не встановлює. Таким чином, вказаний відеозапис має ситуативний характер і не може вважатись проведенням оперативно-розшукової діяльності чи негласною слідчою (розшуковою) дією. Окрім того, відеозапис був оглянутий слідчим, а його носій - оптичний диск було визнано речовим доказом. Також звертає увагу, що захисником обвинуваченого перед судом було поставлено питання законності долучення вказаного диску до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з чим на прохання суду і відповідне застереження сторони захисту, прокурором було долучено протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 від 07.02.2023. При цьому прокурором у засіданні наголошено, що протокол додається не з метою дослідження показань потерпілого, викладених у ньому, а лише як дослідження тієї частини протоколу, в якій слідчий зафіксував надання потерпілим відеозапису, з метою підтвердження відповідного факту. У зв`язку із цим, вважає, що вказаний протокол в частині фіксування факту доручення потерпілим ОСОБА_11 диску із відеозаписом є належним та допустимим доказом у провадженні. Крім того вказує, що судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку взагалі не згадуються повні анкетні дані іншого обвинуваченого - ОСОБА_10 , а використовується словосполучення «особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження». Водночас судом першої інстанції у вироку під час наведення показань обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого та свідків, ОСОБА_10 зазначений просто як « ОСОБА_14 ». Що може вплинути на повноту сприйняття доказів, а саме, що « ОСОБА_14 », який згадується у вироку, і є іншим обвинуваченим, який спільно із ОСОБА_8 вчиняв протиправні дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирок суду це акт правосуддя, спрямований на захист порушених прав і свобод людини й інтересів держави, в якому суд на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження доказів робить висновок про винуватість або невинуватість обвинуваченого і приймає рішення про притягнення або не притягнення його до кримінальної відповідальності, вирішуючи інші, пов`язані з висновками суду, юридичні питання.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.п.1-3 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтею 6 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини, рішення судів повинні містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99). Водночас статтю 6 параграфу першого не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Питання чи дотримався суд свого обов`язку у такому випадку слід розглядати у світлі обставин кожної справи (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, "Салов проти України» від 06 вересня 2005 року", заява № 65518/01).

При розгляді справи суд повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.

Однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції поза увагою залишив вказані вимоги закону, якими передбачено, що суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за ч.3 ст.185 КК України; а також у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, за ч.2 ст.289 КК України.

З результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, не знайшло свого підтвердження та на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдав обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу даних кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що у грудні 2021 року у пошуках роботи зустрівся з потерпілим ОСОБА_11 , який запропонував працювати на його підприємстві в с.Ульянівка Житомирського району, яке займалося випалюванням деревного вугілля. Згідно з домовленістю у його обов`язки входило заготівля деревини та підвіз її з лісу на підприємство. За виконану роботу ОСОБА_11 згідно з оголошенням обіцяв виплачувати заробітну плату в розмірі 700-800 грн за кожен робочий день. При цьому ОСОБА_11 не пропонував оформити офіційно трудові правовідносини. Погодився на ці умови, оскільки не мав інших варіантів роботи. До роботи приступив 21 грудня 2021 року. Працювали щоденно, вихідних днів практично не було. Оскільки місце проживання було на значній відстані від місця роботи, ночував на території підприємства у приміщенні в одній з кімнат, яку виділив ОСОБА_11 . У цій кімнаті також проживали інші працівники підприємства. Працював з ОСОБА_14 , який був водієм вантажного автомобіля ГАЗ-66. Якщо закінчувалась деревина, разом з ОСОБА_14 їхали в ліс, де заготовляли деревину, яку привозили на підприємство. Траплялись випадки, коли в ліс за деревиною возив ОСОБА_12 , який також працював на цьому підприємстві та забезпечував організацію його роботи. Місця в лісі, де необхідно різати деревину, показував ОСОБА_14 або ОСОБА_12 Подорожні листи чи будь-яка інша документація щодо виїзду автомобіля не велася. Автомобіль ГАЗ-66 знаходився на території підприємства на відкритій місцевості. Дверцята у кабіну автомобіля завжди були відчинені, а ключі знаходилися у замку запалення. Для порізки дерев використовувались дві бензопили. Вказані бензопили після робочого дня залишалися у кабіні автомобіля ГАЗ-66, або зберігались у кімнаті, в якій вони проживали, або здавалися в комору. Ключ від комори, де зберігався інструмент та інше майно підприємства, знаходився у ОСОБА_12 , який носив його при собі на ремені. Доступу до комори не мав. Коли ОСОБА_12 виїжджав у справах на тривалий час, ключ від комори міг залишити ОСОБА_14 чи зберігав ОСОБА_12 ключ від комори в інших місцях не знає. За період роботи до лютого 2022 року ОСОБА_11 не виконував домовленостей та не виплачував обіцяну заробітну плату. 06 лютого 2022 зранку з ОСОБА_14 зателефонували ОСОБА_11 та попросили виплатити заборговану заробітну плату, щоб купити цигарки та продукти харчування. Однак ОСОБА_11 відмовив у виплаті заборгованої заробітної плати та запропонував взяти продукти харчування у магазині в борг. Також цього дня вранці надійшла вказівка від ОСОБА_11 про необхідність поїхали до лісу за деревиною. 05.02.2022 дві бензопили після роботи у комору не здавалися, а були занесені у кімнату, в якій вони проживали, оскільки вночі був мороз. Вказані бензопили близько 8 години ранку разом з ОСОБА_14 занесли у кабіну ГАЗ-66. Побачив, що у кабіні автомобіля знаходились перфоратор та електрична циркулярна пилка. Хто поклав у кабіну електричний інструмент та з якою метою не знає. Напередодні ввечері цього інструменту в кабіні автомобіля не було. Перебуваючи у лісі вживали з ОСОБА_14 алкогольні напої. ОСОБА_14 сказав, що оскільки заробітну плату не виплатили, то за відсутністю коштів поїде додому на вихідні на автомобілі ГАЗ-66, на якому він возив деревину. Повідомив, що раніше вже так робив та запропонував його підвезти до м. Чуднова, а потім позичити коштів, щоб він мав можливість доїхати додому. Погодився на цю пропозицію. Близько 12 години повернулися з ОСОБА_14 на підприємство, вигрузили деревину та погодившись на раніше висловлену пропозицію ОСОБА_14 , в якості пасажира поїхав на автомобілі ГАЗ-66 до м. Чуднова. Дві бензопили, якими вони заготовляли деревину у цей день, а також перфоратор та електрична циркулярна пилка залишилися в кабіні автомобіля. Про те, що вони поїдуть додому на вихідні на автомобілі ГАЗ-66 ОСОБА_11 не повідомляли. Коли разом з ОСОБА_14 їхали додому на автомобілі по трасі, на мобільний телефон ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_11 та сказав, щоб він повертався на підприємство, інакше повідомить про це в поліцію. ОСОБА_14 запевнив, що повертатися на підприємство немає необхідності, оскільки ОСОБА_11 не буде заявляти в поліцію, та вони продовжили рух. Через якийсь час попросив ОСОБА_14 сісти за кермо автомобіля, щоб перевірити свої навички водіння транспортного засобу, не маючи при цьому посвідчення на право керування транспортними засобами. Коли сів за кермо за кілька кілометрів, у зв`язку з технічними несправностями автомобіля, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Після цього на місце події прибули працівники поліції та їх затримали. Умислу викрадати бензопили та інший інструмент у нього не було. Тим більше, що після вихідних планував продовжувати працювати на підприємстві. Так само не було умислу щодо угону транспортного засобу. Фактично погодився на пропозицію ОСОБА_14 підвезти його до м. Чуднова на автомобілі ГАЗ-66, щоб скоротити відстань додому, через відсутність грошей, а також у зв`язку із запевненням ОСОБА_14 , що він вже раніше їздив на цьому автомобілі до себе додому.

Суд першої інстанції взявши до уваги такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , визнавши їх правдивими, фактично поклав їх в основу виправдувального вироку, при цьому відкинув як недопустимі докази протокол огляду предмету від 07.02.2022 року, яким оглянуто DVD-R диск з відеозаписом пояснень ОСОБА_8 , отриманих потерпілим ОСОБА_11 , оскільки ініціативними діями потерпілого фіксування пояснень на відеозапис було здійснено без повідомлення ОСОБА_8 про його право відмовитися від давання пояснень та не відповідати на запитання та протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 06.02.2022, так як суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

В той же час, на переконання апеляційного суду, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження своїх висновків, наведених в мотивувальній частині виправдувального вироку, а тому колегія суддів визнає передчасним висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України.

Зокрема, як обґрунтовано звертає увагу прокурор в поданій апеляційній скарзі, надаючи пріоритет показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою показання потерпілого ОСОБА_11 , належної правової оцінки їм не надав, доводи сторони обвинувачення щодо наявності у показаннях потерпілого фактичних даних, що доводять вину обвинуваченого не проаналізував.

В той же час, потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції надав показання, що як фізична особа-підприємець організував підприємство в с.Ульянівка Житомирського району по випалюванню деревного вугілля. На підприємстві не офіційно працювали, зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . У їх обов`язки входило наповнення бочок деревиною, вивантаження з бочок деревного вугілля, поїздка в ліс за заготівлею деревини. ОСОБА_8 працював близько місяця. Згідно з домовленістю заробітна плата повинна була виплачуватися за відпрацьований місяць. Поїздка в ліс за деревиною здійснювалась на автомобілі ГАЗ-66, державний номерний знак НОМЕР_1 . Постійно за кермом авто їздив ОСОБА_15 , а в той день мав їхати ОСОБА_14 , бо ОСОБА_15 поїхав в Київ. Вказаний автомобіль стояв на території підприємства на відкритій місцевості. Ключі від нього знаходились постійно у замку запалення. Дверцята кабіни автомобіля не зачинялися. Для заготівлі деревини використовувалися бензопили. Обсяг робіт, які необхідно було виконати, визначав безпосередньо сам, або через ОСОБА_12 06 лютого 2022 зранку по телефону надав вказівку ОСОБА_14 про необхідність їхати до лісу за деревиною. Особисто бачив, як автомобіль ГАЗ-66 вранці виїхав з території підприємства. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_14 . Теоретично автомобіль з деревиною мав повернутися на підприємство до обіду. Яка кількість бензопил використовувалась для порізки деревини не пам`ятає. Близько 12 години йому зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що біля населеного пункту Висока Піч ОСОБА_8 угнав автомобіль ГАЗ-66. Зателефонував відразу у поліцію на номер «102». Приїхавши на місце події, побачив, що автомобіль ГАЗ-66 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. У кабіні автомобіля знаходились дві бензопили, які використовувалися для порізки дерев, а також електроінструмент: перфоратор та циркулярна пилка. Зробив для себе висновок, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 викрали цей інструмент, оскільки без дозволу використали автомобіль, тобто угнали. Крім того, електричний інструмент не міг використовуватися у лісі. Електроінструмент зберігався у коморі, ключ від якої знаходився у ОСОБА_12 . Де зберігав ОСОБА_12 ключ від комори не знає. 06.02.2023 ОСОБА_12 у справах підприємства перебував у м. Києві. Однак, вважає, що двері у приміщення комори можна було відчинити і без ключа через слабкий замок. За власною ініціативою зробив відеозапис розмови з ОСОБА_8 , який у подальшому надав слідчому, на прохання останнього. Перед проведенням працівниками поліції огляду місця події одну бензопилу забрав, оскільки не хотів, щоб її вилучили як речовий доказ, тому що це негативно вплинуло б на роботу підприємства. Чи повертався автомобіль ГАЗ-66 на територію підприємства після того, як вранці 06.02.2023 виїхав до лісу за деревиною, не пам`ятає. ОСОБА_8 06.02.2023 звертався з приводу виплати заробітної плати, щоб купити цигарки та продукти харчування, однак на той час він не мав грошей, щоб її виплатити. Порадив останньому купити у магазині продукти харчування в борг.

Поза увагою суду першої інстанції залишились показання свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що у 2022 році працював у ФОП ОСОБА_11 на підприємстві по виготовленню деревного вугілля. Разом із ним у певний період працювали обвинувачений ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та інші особи. Під час роботи вихідних практично не було, робочий день був ненормований. Разом з іншими працівниками проживав у одній з кімнат будівлі, що знаходилась на території підприємства. У обов`язки ОСОБА_8 входило заготівля деревини в лісі та навантаження її на машину. Для поїздки за деревиною використовувався автомобіль ГАЗ-66. Дозвіл на поїздку до лісу надавав ОСОБА_11 . Вказаним автомобілем сам керував під час поїздки до лісу. В окремих випадках автомобілем керував ОСОБА_14 . Автомобіль ГАЗ-66 знаходився на території підприємства на відкритій ділянці, поруч із будівлею, в якій вони проживали. Дверцята кабіни автомобіля не зачинялись, ключ від автомобіля завжди був у замку запалення. Для порізки деревини в лісі використовувались дві бензопили. Одна з бензопил зберігалась у кімнаті, де він проживав з іншими працівниками. Де зберігалась друга бензопила не пам`ятає. У день, коли сталася подія, що розглядається в цьому кримінальному провадженні, точної дати не пам`ятає, вранці поїхав у справах до м. Києва. Перед виїздом передав ОСОБА_8 та ОСОБА_14 вказівку від ОСОБА_11 поїхати до лісу та нарізати десять кубометрів деревини. Наскільки пам`ятає видав їм бензопили. Пізніше від ОСОБА_11 дізнався, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 привезли на підприємство всього один кубометр деревини. У той же день, близько 13 години зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що ці хлопці угнали автомобіль ГАЗ-66 та викрали інструмент. Електроінструмент, зокрема перфоратор та електропила, зберігалися на складі. Двері до складу зачинялися на навісний замок. Ключ від цього замка завжди зберігав при собі. У разі відрядження у справах ключ від складу за домовленістю з ОСОБА_11 залишав у певних схованках у будівлі, в якій проживав. У разових випадках з дозволу ОСОБА_11 ключ від складу залишав ОСОБА_14 . Вважає, що іншим шляхом потрапити до приміщення складу, ніж через вхідні двері, відчинивши навісний замок, було неможливо.

Проаналізувавши вищенаведені показання потерпілого та свідка, колегія суддів звертає увагу, що не в повній мірі відповідають встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції, що особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження виконувала на підприємстві обов`язки водія на автомобілі ГАЗ-66, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому, здійснювала поїздки в ліс за деревиною, тобто фактично користувалася автомобілем, як водій, у виробничих цілях підприємства, що за висновками суду підтверджується, в тому числі, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_12 .

Зокрема, судом першої інстанції упущено важливі деталі, зокрема, що за показаннями керівника підприємства ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , в обов`язки обвинуваченого ОСОБА_8 та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, входило наповнення бочок деревиною, вивантаження з бочок деревного вугілля, поїздка в ліс за заготівлею деревини, і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вказали, що саме ОСОБА_12 зазвичай керував автомобілем для поїздки в ліс, а ОСОБА_14 лише у виключних, поодиноких випадках, і тільки за вказівкою і дозволу ОСОБА_11 або ОСОБА_12 , керування автомобілем не входило в обов`язки ні Кардашова, ні особи щодо якої матеріали виділено в окреме провадження.

Не прийнятними є також висновки суду, який взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 на спростування доведеності вини обвинуваченого, що ОСОБА_8 планував надалі працювати на підприємстві та не мав наміру звільнятися з роботи, оскільки в такому сенсі потерпілий показання не надав, а тільки повідомив, що про звільнення Кардашова мова не йшла.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В той же час, зазначені показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , письмові докази сторони обвинувачення фактично були проігноровані судом.

На переконання апеляційного суду, мотивування та оцінка судом першої інстанції як правдивих показань обвинуваченого ОСОБА_8 , є поверхневою, що з урахуванням конкретних обставин справи, коли потерпілий категорично стверджує що не надавав дозволу на користування автомобілем в особистих цілях, зокрема для поїздки додому, взагалі не було таких випадків щоб особа щодо якої матеріали виділено в окреме провадження здійснював поїздки додому на вказаному автомобілі, потерпілий і свідок ОСОБА_12 засвідчили, що зазвичай саме свідок ОСОБА_12 керував автомобілем ГАЗ-66 і лише у виключних випадках та лише з дозволу свідка або дозволу ОСОБА_11 - особа щодо якої матеріали виділено в окреме провадження, такого дозволу свідок ОСОБА_12 також не надавав, як потерпілий так і свідок пояснили, що електроінструменти зберігалися у коморі, яка зачинялась на навісний замок, і не могли знаходитись в автомобілі, використовувати їх поза межами приміщення, зокрема в лісі, де немає розеток неможливо. Зазначені обставини вказують на очевидні істотні суперечності в показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідка, що логічними висновками судом першої інстанції вирішені не були.

Суд першої інстанції не аргументував свою позицію та переконливо не довів, чому надані стороною обвинувачення докази не можуть бути враховані при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 94 КПК України, не надав оцінки кожному доказу по справі як окремо, так і в їх сукупності, а також не навів мотивів та підстав прийняття одних доказів та не прийняття інших.

Колегія суддів також звертає увагу про ненадання судом першої інстанції відповідного аналізу обставинам, що попереднє користування автомобілем ГАЗ-66, р/н НОМЕР_1 , за усною вказівкою ОСОБА_11 . зранку 06.02.2022 особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, для поїздки до лісу за деревиною, не виключає за пред`явленим обвинуваченням можливості незаконного заволодіння цим транспортним засобом у подальшому, спільний злочинний умисел на викрадення автомобіля у ОСОБА_8 та особи, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження виник 06.02.2022 року близько 12:00, тобто після того, як останні повернулися з лісу на підприємство. Доводи обвинувачення в цій частині також у вироку залишилися без належної оцінки.

Обставини вчинення злочину підлягали ретельній перевірці, що судом першої інстанції достатньо зроблено не було, що засвідчує формальний підхід до оцінки доказів у площині пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення. Виправдання обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України є передчасним, в цій частині висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені, і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

За таких обставин, на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14.11.2023 відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :