Справа № 307/2237/24
Провадження №1-кп/307/169/24
УХВАЛА

28 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

та представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000377 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000377 про обвинувачення ОСОБА_4 у у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року призначено підготовче судове засідання на 26 червня 2024 року та відкладено на 28 червня 2024 року.

26 червня 2024 року представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , через канцелярію суду подав клопотання про скасування арешту тимчасово вилученого майна, в частині арешту грошових коштів у сумі 2700 Євро, які зберігаються у відділенні АТ КБ «Приватбанк» та телефону марки «РОСО Х3» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , в чохлі чорного кольору, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП, власником яких є ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання посилався на те, що на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.05.2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000377 від 01 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: гідрокостюм чорного кольору з надписом «Legend», грошові кошти в сумі 2700 Євро та мобільний телефон марки «РОСО Х3» НОМЕР_5, ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 в чохлі чорного кольору, власником яких є ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В клопотання слідчого було обґрунтоване тим, що згідно матеріалів кримінального провадження в ході перевірки отриманої інформації працівниками СКП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області 01 травня 2024 року, приблизно о 15 год. в смт. Солотвино, по вул. Європейській, біля багатоповерхового будинку № 10, зупинено автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого перебували громадяни України ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які були одягнуті в гідрокостюми, та яких ОСОБА_4 мав намір незаконно переправити через Державний кордон України поза пунктом пропуску.

01 травня 2024 року в ході огляду місця події в смт. Солотвино, вул.Європейська, біля будинку № 10 вилучено автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстрований за ОСОБА_9 в салоні якого знаходилися перераховані предмети та грошові кошти.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 показав, що через важкі життєві умови в України у нього виник намір незаконно перетнути державний кордон України з Румунією. Познайомившись з ОСОБА_4 , який пообіцяв сприяти йому в незаконному перетині через державний кордон за певну винагороду і 01.05.2024 року за ним додому заїхав ОСОБА_4 , дав йому гідрокостюм, який він одягнув, а грошові кошти та свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон він поставив у сумочку, яку заклеїв скотчем та одягнув під гідрокостюм.

Під час руху в автомобілі до лінії державного кордону вони були зупинені та затримані працівниками поліції.

Вилучені у нього грошові кошти під час огляду, належали особисто йому. Підставою винесення вказаної ухвали стала необхідність вжиття заходів

забезпечення кримінального провадження, а саме, збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Водночас, ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не є підозрюваним чи обвинуваченим, а має статус свідка, арешт на грошові кошти, які йому належать накладено виключно з метою збереження речових доказів, зокрема що і було слідчий зазначено у клопотанні про арешт майна. На даний час всі необхідні слідчі дії з вилученими у ОСОБА_6 грошовими коштами у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) Євро та телефоном марки «РОСО Х3» НОМЕР_5, ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 в чохлі чорного кольору проведені, а тому його обмеження у здійсненні ним права, користування та володіння належним йому майном є не виправданим.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що в межах данного кримінального провадження всі необхідні слідчі дії з вилученими у ОСОБА_6 грошовими коштами та мобільним телефоном проведені, вони не є знаряддям чи предметом вчинення злочину, тому вважає, що підстави для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпали.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.05.2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000377 від 01 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України, а саме: гідрокостюм чорного кольору з надписом «Legend», грошові кошти в сумі 2700 Євро та мобільний телефон марки «РОСО Х3» НОМЕР_5, ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з СІМ карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 в чохлі чорного кольору, власником яких є ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Слідчий суддя виходив з того, що враховуючи наявність сукупності розумних підозр є підстави вважати, що майно, яке було вилучено 01.05.2024 року в ході огляду місця події, зокрема: грошові кошти в сумі 2700 Євро та мобільний телефон марки «РОСО Х3» з СІМ карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 - є доказом злочину, оскільки може містити відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час судовий розгляд не розпочато, триває стадія підготовчого судового засідання, жодні докази не досліджені, відтак скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на майно не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 314, 371, 372, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 3 липня 2024 року о 15 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1