УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 953/5859/23

провадження № 51-2438 cк 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року,

встановив:

За вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 10 травня 2023 року, у вечірній час, перебуваючи разом з ОСОБА_6 в кухонній кімнаті житлової квартири АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в період дії воєнного стану в Україні, таємно від ОСОБА_6 взяв його мобільний телефон та зайшов в застосунок «Приват24», попередньо знаючи пароль доступу та перевів на банківську картку НОМЕР_1 (яка була в його користуванні) грошові кошти потерпілого у розмірі 30 000 грн.

В подальшому, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 30 000 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_5 на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що всупереч вимогам ст. 314-1 КПК не було складено досудову доповідь уповноваженим органом пробації, а тому місцевим судом приймалося рішення про обрання її підзахисному міри примусу без урахування усіх даних про особу винного. В свою чергу, апеляційний суд, на думку сторони захисту, на зазначені порушення уваги не звернув, в порядку процедури апеляційного перегляду вироку місцевого суду ухилився від перевірки усіх доводів апеляційної скарги і як наслідок постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення у цій частині.

Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини за якими вчинено злочин, відсутність дій на повернення коштів, особу винного, який в силу ст. 89 КК не судимий, має постійне місце проживання, ніде не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, та обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_7 , ствердив про те, що призначене судом покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому апеляційний суд зазначив, що підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК за встановлених обставин, не вбачається, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Таким чином, покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_5 яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що в результаті відсутності досудової доповіді суд першої інстанції не був забезпечений повною інформацією, що характеризує особу ОСОБА_5 , і це, на думку захисника, перешкодило суду ухвалити законне рішення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 314-1 КПК досудова доповідь складається представником уповноваженого органу з питань пробації з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання. Така доповідь для суду має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд взяв до уваги усі обов`язкові обставини, що визначені законом України про кримінальну відповідальність, і за такої умови відсутність у даному кримінальному провадженні висновку органу пробації не є тим істотним порушенням норм процесуального закону, яке вплинуло чи могло вплинути на обґрунтованість постановленого судового рішення.

Зазначена позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, що викладена зокрема у постановах від 03 лютого 2022 року (справа № 308/2231/18, провадження № 51-858км21) та від 10 червня 2021 року (справа № 638/1317/19, провадження № 51-6367км20).

Таким чином, Верховним Судом не встановлено будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону. Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370 та 419 КПК.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3