Справа № 199/1286/24
ВИРОК

іменем України

16 вересня 2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі (далі скорочено Суд):

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження №0001543, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івангород Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, із повною середньою освітою, водія - електрика у військовій частині НОМЕР_1 , маючого військове звання «солдат», не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 06.04.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, яке Суд вважає доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 , яке Суд вважає доведеним, Суд робить застереження, що здійснює розгляд кримінального провадження виключно в межах цього обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому відповідно до обвинувального акту.

Суд уважає доведеним, що 20.11.2023 року близько 23:30 години ОСОБА_6 знаходився в приміщенні гаражу, що розташований поблизу будинку АДРЕСА_2 , де разом з потерпілим ОСОБА_4 розпивав спиртні напої, в процесі чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , небезпечних для життя в момент заподіяння.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, наблизився до останнього, після чого, знаходячись в безпосередній близькості до нього, стоячи обличчям до потерпілого, наніс своєю лівою рукою стиснутою в кулак один прямий удар в область підборіддя ОСОБА_4 , потім, своєю правою рукою, стиснутою в кулак, наніс ще один прямий удар в область лівого ока потерпілого, після чого знову своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, наніс ще один удар в область носа потерпілого, після чого наніс обома руками не менше шести хаотичних ударів в область грудної клітини зліва та з права, внаслідок чого ОСОБА_4 втратив рівновагу, впав на підлогу гаражу обличчям донизу втративши свідомість.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: крововиливів у товщі м`яких тканин голови, під оболонками та у речовину головного мозку: забою головного мозку; закритих переломів ребер праворуч та ліворуч по різним анатомічним лініями; крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів ребер і ускладнилась поліорганною недостатністю (набряк головного мозку, а особливо в області стовбурних структур головного мозку, з вираженими набряком та численними внутрішньомозковими екстравазатами (вторинні); легенево-серцевою недостатністю; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки, дистрофічні зміни у головному мозку, внутрішніх органах).

30.11.2023 року о 15:50 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР», помер.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження розділенню не підлягають та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, за ознакою небезпечності для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_4 , згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року».

2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала обвинувачення, висунуте ОСОБА_6

Вважала, що винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині найшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що ОСОБА_6 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Пропонувала Суду призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

3. Позиція сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КК України, визнав повністю та суду показав, що 20.11.2024 року, знаходячись у звільненні з військової частини, де він проходить військову службу за мобілізацією, прибув до м. Дніпро. Того ж дня близько 16:00 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 він зустрів своїх знайомих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які запропонували йому випити спиртних напоїв, на що він погодився та вони пішли до дому до ОСОБА_11 , де вони розпили пляшку горілки. Після чого він разом зі своїми знайомими вийшов у двір, де до нього підійшов раніше знайомий ОСОБА_4 , який запропонував їм піти до нього в гараж, щоб випити спиртних напоїв. Після чого вони всі разом прийшли до гаража ОСОБА_4 , розташованого біля будинку АДРЕСА_2 . В ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_14 вигнав їх зі свого гаражу. Після чого він залишився вдвох з ОСОБА_14 в гаражі, де між ними виникла сварка, в ході якої він наніс ОСОБА_4 три удари кулаками лівої та правої руки в область обличчя, після чого наніс ще близько шести ударів кулаками лівої та правої руки в область тулуба потерпілого зліва та справа. Від отриманих ударів ОСОБА_4 впав на стілець, обличчям вниз, а потім на підлогу, втративши свідомість. Після чого він питався привести ОСОБА_4 до тями, та підняти з підлоги, але ОСОБА_4 до тями не приходив. Тоді він підняв з підлоги ОСОБА_4 , тримаючи його під руки, почав тягти його до квартири, але зміг тільки витягти його з гаражу на вулицю, де положив на землю, та пішов до його будинку, щоб позвати його дружину та сусідів, щоб вони допомогли занести ОСОБА_4 в квартиру. Оскільки він знав, де мешкає ОСОБА_4 , то він постукав до вікна його квартири, розташованої на 1 поверсі будинку, та сказав дружині ОСОБА_4 , що ОСОБА_15 напився та лежить в дворі біля будинку, йому треба допомога, щоб занести його до приміщення квартири. Також він постукав до вікна сусідів ОСОБА_4 ОСОБА_16 , та попрохав допомогти занести ОСОБА_4 до квартири. Після чого з будинку вийшли ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , яких він відвів до ОСОБА_4 .. Після чого вони разом з ОСОБА_19 , взявши під руки, занесли ОСОБА_4 до квартири. Потім він пішов з будинку, де мешкав ОСОБА_4 . Цивільній позов потерпілої ОСОБА_4 визнав частково. Просив суд призначити йому мінімальне покарання.

Захисник просив Суд призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання у межах санкції кримінального правопорушення.

4. Суть питання, що вирішується судом.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001543 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 21.11.2023, складеного 19 лютого 2024 року слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 та затвердженого того ж дня прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:

(1) чи вчиняв обвинувачений діяння, яке охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК України;

(2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення;

(3) як слід кваліфікувати діяння обвинуваченого, у випадку доведення його винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України.

5. Обставини, які суд вважає доведеними під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 337, п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 368 КПК України, здійснивши судовий розгляд стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, дослідивши під час судового розгляду всі докази, надані сторонами кримінального провадження, Суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та ОСОБА_6 винний у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими Судом та дослідженими під час судового розгляду.

5. Докази на підтвердження обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 .

Судом у відкритому судовому засіданні заслухані показання потерпілої та свідків.

Під час показань потерпілої та свідків відбувся їх прямий та перехресний допит.

Також, у відкритому судовому засіданні Судом були досліджені подані сторонами докази.

Під час дослідження доказів сторони скористалися наданими їм процесуальними правами надавати Суду усні та письмові пояснення та заперечення.

Під час дослідження доказів Суд дійшов висновку, що спосіб отримання стороною обвинувачення доказів, визнаних Судом належними і допустимими, був справедливим, а процес дослідження доказів під час судового провадження забезпечував право обвинувачених на захист.

Викладаючи цей розділ вироку Суд зазначає, що КПК не передбачає обов`язку Суду дослівно викладати у ньому показання потерпілої та свідків.

Таке джерело доказів Суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 754/10882/.

Разом з цим Суд,з метою неупередженого та об`єктивного розгляду справи, що є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання цієї гарантії, вважає необхідним викласти показання обвинуваченого, потерпілої, свідків в тому обсязі, в якому вони дали Суду.

Потерпіла ОСОБА_4 Суду показала, що 21.11.2023 року близько полуночі, коли вона вже спала, у вікно її квартири постукав невідомий їй чоловік в військовій формі. Після чого вона одягнулась та вийшла на вулицю, де побачила чоловіка віком біля 40 років, середнього зросту, худорлявої статури, одягненого в військову форму, як вона дізналась пізніше, це був обвинувачений ОСОБА_6 . В ході розмови ОСОБА_6 їй сказав, що її чоловік ОСОБА_4 напився та лежить на землі, в калюжі, на території двору, що потрібно йому допомогти занести його до квартири. Коли вона підійшла до місця, на яке вказав обвинувачений, то побачила, що на землі лежить на спині її чоловік, обличчя якого було в крові, в саднах, синцях. Він був без тями, нічого не говорив, тільки хрипів. Коли вона підійшла на місце, де лежав її чоловік, там вже знаходився її сусід ОСОБА_17 . Після чого ОСОБА_17 та обвинувачений взяли її чоловіка під руки та затягли до квартири, де в коридорі будинку їм поміг батько ОСОБА_21 ОСОБА_22 , також із своєї квартири вийшла мати ОСОБА_21 ОСОБА_23 , яка разом з нею зняла одежу з ОСОБА_4 та побачили, що все тіло її чоловіка було в синцях та саднах. ОСОБА_22 відразу викликала швидку допомогу та зателефонувала в поліцію. Обвинувачений ОСОБА_6 , після того як допоміг занести чоловіка до квартири, відразу пішов з квартири та з будинку. Потім приїхала швидка медична допомога та госпіталізувала до реанімації ОСОБА_4 до лікарні імені Мечнікова, так як він знаходився в тяжкому стані. 30.11.2023 близько 15:30 її повідомили, що від отриманих тілесних ушкоджень її чоловік ОСОБА_4 помер в лікарні.

Також потерпіла ОСОБА_4 показала Суду, що раніше мешкала зі своїм чоловіком ОСОБА_4 в квартирі за адресом: АДРЕСА_4 . З 2007 року її чоловік знаходився на пенсії по інвалідності, ніде не працював, займався побутовими справами, спиртними напоями не зловживав, мав спокійний не конфліктний характер, завжди допомагав сусідам по дому. Цивільний позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_24 Суду показав, що 21.11.2023 року близько полуночі у вікно його квартири постукав невідомий йому чоловік, на вигляд десь 40 років, середнього зросту, худорлявої статури, одягнений у військову форму. В ході розмови цей чоловік попрохав допомогти йому занести ОСОБА_4 до квартири, так як той зі слів чоловіка напився та впав на землю, на території двору їх будинку. Після чого він одразу вийшов з будинку у двір, за ним також вийшла жінки потерпілого - ОСОБА_4 . Коли він підійшов на місце, яке показав чоловік, одягнений у військову форму, то побачив, що на землі лежить його сусід - ОСОБА_4 , обличчя якого було в крові, в саднах, синцях. ОСОБА_4 був без тями, нічого не говорив, тільки хрипів. Він та чоловік в військовій формі взяли ОСОБА_25 під руки та затягли до його квартири, в коридорі будинку їм поміг батько ОСОБА_21 ОСОБА_22 . Вийшла мати ОСОБА_21 - ОСОБА_23 , яка разом з ОСОБА_4 , зняли одежу з потерпілого ОСОБА_4 , та побачили, що все його тіло було в сінцях та саднах. ОСОБА_26 відразу викликала швидку допомогу та зателефонувала в поліцію. Він особисто давно знає ОСОБА_4 , якого може охарактеризувати тільки з позитивної сторони, як спокійного, ввічливого чоловіка, який завжди готовий допомогти.

Свідок ОСОБА_23 . Суду показала, що вона давно знає ОСОБА_4 , який проживав по сусідству з нею разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 . Може охарактеризувати його тільки з позитивної сторони, як спокійного, ввічливого, завжди готового допомогти. 21.11.2023 року близько полуночі вона прокинулась, так як її син ОСОБА_17 одягався, щоб вийти з квартири. Вона спитала у нього, що трапилось, він пояснив їй, що в вікно їх квартири постукав невідомий чоловік у військовій формі, який попросив допомогти йому занести сусіда - ОСОБА_4 до його квартири, так як той зі слів чоловіка напився та впав в дворі. Син вийшов з квартири, а вона розбудила свого чоловіка - ОСОБА_22 , щоб він також допоміг занести ОСОБА_4 до квартири. В цей момент її син і невідомий чоловік у військовій формі занесли до квартири ОСОБА_4 , який був весь мокрий, в крові, обличчя якого було в крові, в саднах та синцях. ОСОБА_4 був без тями, нічого не говорив, тільки хрипів. Вона разом з Пільєвою ОСОБА_27 зняли одежу з ОСОБА_4 , та побачили, що все його тіло в сінцях та саднах. Після чого вона відразу викликала швидку допомогу та зателефонувала в поліцію.

Свідок ОСОБА_22 Суду показав, що він давно знає ОСОБА_4 , якого може охарактеризувати тільки з позитивної сторони, як спокійного, ввічливого, завжди готового допомогти чоловіка. 21.11.2023 року близько полуночі його розбудила дружина ОСОБА_26 , яка сказала йому, що щось трапилось з їх сусідом Пільєвим ОСОБА_28 і потрібно допомогти сину ОСОБА_29 занести його батька до квартири. Про це сказав невідомий йому чоловік у військовій формі, який постукав до них у вікно та попросив допомогти йому занести ОСОБА_4 до його квартири, так як ці слів невідомого той напився та впав в дворі. Він вийшов з квартири в коридор, там вже знаходилися його син ОСОБА_30 та невідомий чоловік в військовій формі, середнього зросту, худорлявої статури, віком близько 40 років. Він допоміг їм занести ОСОБА_31 до його квартири, де побачив що його обличчя було в крові, в саднах, синцях. ОСОБА_4 був без тями, нічого не говорив, тільки хрипів. Після чого чоловік у військовій формі відразу вийшов з дому і пішов, а його дружина ОСОБА_26 визвала швидку медичну допомогу та поліцію.

Свідок ОСОБА_32 Суду показав, що він давно знає ОСОБА_4 , якого може охарактеризувати тільки з позитивної сторони, як спокійного, ввічливого, завжди готового допомогти чоловіка. 20.11.2023 року близько 19:00 години він бачив ОСОБА_4 біля магазину «АТБ», розташованому по вул. Путилівській в м. Дніпро, де останній придбав горілку, пиво, рибу. Більше в той день він ОСОБА_4 не бачив.

Свідок ОСОБА_33 Суду показала, що вона знає загиблого ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_4 , оскільки вони є її сусідами. Також померлий ОСОБА_4 товаришував з її батьком, який помер два з половиною років назад. ОСОБА_6 вона також знає тривалий час, оскільки вони з ним проживали разом у цивільному шлюбі та у них є спільна дитина. В кінці листопада 2023 року від ОСОБА_34 їй стало відомо про те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбулась бійка, в ході якої ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, від яких останній перебував в лікарні в тяжкому стані. У зв`язку з чим ОСОБА_6 розшукували працівники поліції. Хто з ними в той день ще перебував їй не відомо. Після затримання ОСОБА_6 вона з ним спілкувалась. ОСОБА_6 їй повідомив, що він разом з ОСОБА_4 в приміщенні гаражу, який розташований між АДРЕСА_5 , розпивали алкогольні напої. Між ними виник конфлікт, який переріс в бійку, в ході якої ОСОБА_4 ударив ОСОБА_6 металевою трубою по голові, а ОСОБА_6 , в свою чергу, ударив ОСОБА_4 кулаком в голову, від чого ОСОБА_4 упав на табуретку та втрати свідомість. Причина конфлікту їй не відома але вона може припустити, що причиною бійки могло стати те, що ОСОБА_4 погано висловлювався в її сторону. В день, коли відбулася бійка, ОСОБА_6 був одягнутий у військову форму. Коли вона бачила ОСОБА_35 , після затримання працівниками поліції, він був одягнений в свої штани захисного кольору, а також куртки і кросівки без шнурків, які йому не належали. Як зазначив ОСОБА_6 його одяг вилучений працівниками поліції для проведення експертизи.

Також свідок ОСОБА_36 . Суду показала, що після затримання у ОСОБА_6 були тілесні ушкодження в області голови, які він отримав, як він їй сказав, під час бійки з ОСОБА_4 . Чи були у ОСОБА_6 збиті кисті рук, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_34 Суду показала, що вона знає загиблого ОСОБА_4 , оскільки той є сусідом її батьків. ОСОБА_4 постійно влаштовував гулянки в своєму гаражі, де вживали алкогольні напої. Нічого поганого ОСОБА_4 нікому не робив. ОСОБА_6 вона також знає тривалий час, приблизно 15 років, оскільки він є її кумом. Про обставини їх конфлікту з ОСОБА_4 , який відбувся в приміщенні гаражу, який належить ОСОБА_4 , їй нічого невідомо. Коли відбувались ці обставини вона точно не пам`ятає. Того дня ОСОБА_6 прийшов до неї в квартиру, де вона проживала з неповнолітнім сином ОСОБА_37 та цивільним чоловіком ОСОБА_38 , попросився переночувати, оскільки не мав свого житла. ОСОБА_6 неодноразово приходив до неї додому переночувати, тому її це не здивувало. В той день вона була на роботі, тому в квартиру його пустив її син. Ці обставини їй відомі зі слів сина. Коли після роботи вона прийшла додому зранку, близько 09:00 години, ОСОБА_39 у неї в квартирі вже не було. Зі слів сина їй стало відомо, що того дня ОСОБА_6 прийшов до них додому близько полуночі, був тверезий, вони попили чай та лягли спати, оскільки було пізно. Близько 05:00 години ОСОБА_6 пішов з її квартири. На протязі тривалого часу спілкування, коли вона бачила ОСОБА_6 в стані сильного алкогольного сп`яніння, той завжди поводив себе спокійно та йшов спати. Після цих подій вона ОСОБА_6 більше не бачила. Яка відстань від розташування будинку де вона мешкає до приміщення гаражу та місця мешкання потерпілого ОСОБА_4 , їй точно не відомо, можливо десь 10 хвилин пішки.

З протоколу огляду місця події від 21.11.2023 року та з фототаблиці до протоколу вбачається, що був проведений огляд приміщення гаражу, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_6 . В ході огляду серед інших речей, працівниками поліції було виявлено та вилучено: 6 слідів папілярних візерунків на 6 липких стрічках з поверхонь (2-ліве крило авто, 1 з капоту авто, 1 зі скляної пляшки з відра зі сміттям, 1 з пластикової пляшки, яка перебувала біля авто, 1 із пластикової пляшки з відра зі сміттям); 1 змив дистильованою водою з лівих дверей авто з контрольним зразком речовини бурого кольору; змив з табуретки, яку виявлено біля авто, з контрольним зразком; речовину бурого кольору з об`єктом носієм на папірці, який виявлено між стільницею та авто; змив дистильованою водою з пластикової пляшки, яку виявлено біля авто; пластикову пляшку з рідиною, яку виявлено біля авто; скляну пляшку з-під горілки «Nemiroff», яку виявлено на стільниці; чашку білого кольору з малюнком, яку виявлено на стільниці; чотири пластикові пляшки з відра зі сміттям та одну скляну пляшку; чотири пачки з-під цигарок «BOND», «COMPLIMENT», «WINSTON», «Прима»; два чоботи чорного кольору; металевий предмет циліндричної форми зі слідами речовини бурого кольору; пластикову пляшку об`ємом 0,5 л. зі стільниці; попільничку з недопалками зі стільниці. Також біля входу до приміщення гаражу виявлено та вилучено один слід низу взяття (т. 2, а.с. 8-13).

З протоколу огляду місця події від 21.11.2023 року та з фототаблиці до протоколу вбачається, що був проведений огляд приміщення квартири АДРЕСА_7 . В ході огляду працівникам поліції було надано одяг ОСОБА_4 , а саме: штани ХБ чорного кольору; жилетку чорного кольору в розрізаному стані; сорочку темно-сірого кольору в чорну клітину в розрізаному стані; майку в розрізаному стані зі слідами речовини бурого кольору, який було поміщено до спец-пакету № WAR 1715189 та опечатано (т. 2, а.с. 15-18).

З протоколу огляду місця події від 21.11.2023 року слідує, що був проведений огляд ділянки місцевості, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , зі сторони двору. В ході огляду вказаної ділянки місцевості, на землі, в напрямку будинку АДРЕСА_9 , працівниками поліції було виявлено та вилучено: грошову купюру номіналом 20 гривень та акцизну марки. Ліворуч від вказаний речей виявлено та вилучено: пластикову пляшку об`ємом 0.5 л., три паперових стаканчика, тетрапак з-під соку об`ємом 200 мл., трубочку від соку, які було поміщено до спец-пакету № WAR 1715192 та опечатано. Також в ході огляду ділянки місцевості були виявлено слід низу взуття, який зафіксовано на фотознімок. З поверхні тетрапаку з-під соку працівниками поліції було виявлено та вилучено 1 слід папілярного візерунку на 1 липку стрічку, який поміщено до паперового пакету та опечатано (т. 2, а.с. 19).

Відповідно до довідки КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР № 2413 - в приймально-діагностичному відділенні ОКЛМ ОСОБА_4 надана медична допомога з приводу: Пол:травма. САК, перелом кісток носа. Пневмоторакс справа. Перелом VI, IX ребер зліва (том № 2 а.с. 20).

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 15 листопада 2007 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 21-23).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.11.2023 року свідок ОСОБА_14 за рисами обличчя, формою очей, носу, губ, під № 3 впізнає чоловіка, якого він знає як ОСОБА_39 , який в ніч з 20.11.2023 на 21.11.2023 допомагав заносити його батька ОСОБА_4 до приміщення квартири. На фото № 3 зображений ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 42-44).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.11.2023 року та фототаблиці до протоколу вбачається, що був проведений огляд приміщення коридору квартири АДРЕСА_10 . В ході огляду свідком ОСОБА_34 було надано працівникам поліції куртку темно-сірого кольору, виготовлену з джинсового матеріалу, яка, як їй стало відомо зі слів її сина, належить ОСОБА_6 , який залишив її в ніч з 20.11.2023 на 21.11.2023 року, яку було поміщено до спец-пакету № PSP 4121684 та опечатано (т. 2, а.с. 59-61).

З протоколу огляду речей від 21.11.2023 року слідує, що був проведений огляд наданої свідком ОСОБА_40 куртки «Ature 152/12» бежевого кольору, на лівому рукаві якої виявлено слід речовини бурого кольору, на передньому протязі, біля лівої кишені та з лівої сторони від блискавки даної куртки виявлені сліди речовини бурого кольору. Після проведення огляду вказану куртку було поміщено до спец-пакету № IN2 4056865 та опечатано. Окрім цього свідком ОСОБА_40 було надано для проведення огляду кросівки жіночі 37-го розміру, білого кольору, в ході якого на всьому протязі лівої та правої кросівок виявлено сліди речовини бурого кольору. Після проведення огляду вказані кросівки було поміщено до спец-пакету №PSP 3170717 та опечатано (т. 2, а.с. 68).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.11.2023 року свідок ОСОБА_41 за загальними рисами обличчя, розмірами очей, губ та носа, під № 1 впізнає малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_42 , з яким 20.11.2023 року близько 19:00 години він зустрівся та в подальшому вживав алкогольні напої біля будинку АДРЕСА_2 . На фото № 1 зображений ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 72-74).

З протоколу огляду речей від 21.11.2023 року слідує, що був проведений огляд добровільно наданої свідком ОСОБА_41 спортивної куртки «Nike» синьо-білого кольору, на рукавах якої, ближче до плеча, та на внутрішній поверхні куртки виявлено сліди речовини бурого кольору. Після проведення огляду вказану спортивну куртку було поміщено до спец-пакету № 7273309 та опечатано. (т. 2, а.с. 76).

З протоколу огляду речей від 21.11.2023 року та фототаблиці до протоколу вбачається, що був проведений огляд добровільно наданого ОСОБА_6 верхнього одягу (куртки та штанів) захисного кольору (військовий «піксель») та взуття берців, 45-го розміру, кольору «хакі» з про резиновим и вставками «Таланлеч-пром». Після проведення огляду, вказаний одяг ОСОБА_6 було поміщено до спец-пакетів № PSP 4121435, № PSP 4121433, № PSP 4121434 та опечатано (т. 2, а.с. 77, 79-80).

Відповідно до постанови від 21.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнані речовими доказами:

- 6 слідів папілярних візерунків на 6 липких стрічках з поверхонь (2-ліве крило авто, 1 з капоту авто, 1 зі скляної пляшки з відра зі сміттям, 1 з пластикової пляшки, яка перебувала біля авто, 1 із пластикової пляшки з відра зі сміттям);

- 1 змив дистильованою водою з лівих дверей авто з контрольним зразком речовини бурого кольору;

- змив з табуретки, яку виявлено біля авто, з контрольним зразком;

- речовину бурого кольору з об`єктом носієм на папірці, який виявлено між стільницею та авто;

- змив дистильованою водою з пластикової пляшки, яку виявлено біля авто;

- пластикову пляшку з рідиною, яку виявлено біля авто, яку поміщено до спец-пакету №WAR 1715185;

- скляну пляшку з-під горілки «Nemiroff», яку виявлено на стільниці яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715182;

- чашку білого кольору з малюнком, яку виявлено на стільниці, яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715187;

- чотири пластикові пляшки з відра зі сміттям та одну скляну пляшку, які поміщено до спец-пакету № WAR 1715186;

- чотири пачки з-під цигарок «BOND», «COMPLIMENT», «WINSTON», «Прима», які поміщено до спец-пакету № WAR 1715184;

- два чоботи чорного кольору, які поміщено до спец-пакету № WAR 1715191;

- металевий предмет циліндричної форми зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до спец-пакету № WAR 1715192;

- пластикову пляшку об`ємом 0,5 л. зі стільниці, яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715190;

- попільничку з недопалками зі стільниці, яку поміщено до паперового конверту (т. 2 а.с. 81-84).

Відповідно до постанови від 21.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнані речовими доказами:

- грошову купюру номіналом 20 гривень та акцизну марку, пластикову пляшку об`ємом 0.5 л., три паперових стаканчика, які було поміщено до спец-пакету № WAR 1715192;

- 1 слід папілярного візерунку на 1 липку стрічку (т. 2 а.с. 86-87).

Відповідно до постанови від 21.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнані речовими доказами:

- жилетку чорного кольору в розрізаному стані;

- сорочку темно-сірого кольору в чорну клітину в розрізаному стані;

- майку в розрізаному стані зі слідами речовини бурого кольору (т. 2 а.с. 89-91).

Відповідно до постанови від 22.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнані речовими доказами виявлені і вилучені 21.11.2023 року в ході огляду речі, які добровільно надані свідком ОСОБА_43 , а саме: куртку бежевого кольору зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № INZ 4056865; кросівка білого кольору 37-го розміру зі слідами РБК, які поміщено до спец пакету № PSP 3170717 (т. 2 а.с. 93-94).

Відповідно до постанови від 22.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнано речовим доказом вилучену у ОСОБА_41 кофту синьо-білого кольору «Nike», яку поміщено до спец-пакету № 7273309 (т. 2 а.с. 95-96).

Відповідно до постанови від 22.11.2023 року слідчим у кримінальному провадженні визнані речовими доказами вилучені у ОСОБА_6 :

- штани камуфльовані, які поміщено до спец-пакету № PSP 4121435;

- куртку камуфльовану, яку поміщено до спец-пакету № PSP 4121433;

- черевики чоловічі 45-го розміру, кольору «хакі», які поміщено до спец-пакету № PSP 4121434 (т. 2 а.с. 97-98).

З висновку судово-медичної експертизи № 2267/3081-БД від 06.12.2023 слідує, що у результаті дослідження зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (т. 2, а.с. 119-120).

З листа КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР вбачається, що 21.11.2023 року о 02:25 годині ОСОБА_4 був знайдений на вулиці без свідомості, якому після огляду встановлено діагноз: ТУМТ. 30.11.2023 о 15:50 годині ОСОБА_4 помер (т. 2 а.с. 131).

З висновку судово-медичної експертизи № 3902/е від 01.12.2023 року слідує, що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді трьох саден в тім`яній області праворуч, по передній та зовнішній поверхням лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука, і нога і іншій предмет з аналогічними властивостями, частина яких при ударі об такий (такі). Виявлені у нього тілесні ушкодження спричиненні в короткий проміжок часу, встановити послідовність їх нанесення не представляється можливим у зв`язку з відсутністю судово-медичних даних. Виявлені тілесні ушкодження, можливо вказати, могли утворитися в термін від 2-4 доби до моменту огляду. Будь-яких судово-медичних даних за різночасовий термін утворення тілесних ушкоджень, не встановлено (т. 2 а.с. 125-127).

Надаючи оцінку висновку експертизи № 3902/е від 01.12.2023 року Суд вважає, що наявність виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень жодним чином не впливає на винуватість обвинуваченого у скоєні умисного злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, з огляду на наступне.

Як слідує з розділу висновку «ОБСТАВИНИ СПРАВИ» зі слів ОСОБА_6 експерту, «20.11.2023 року, приблизно о 18-00 годин, відомий йому чоловік вдарив його якимось предметом по голові. Більше з 20.11.2023 року по теперішній час йому тілесних ушкоджень ніхто не спричиняв».

Разом з цим, Суд уважає доведеним, що ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження «20.11.2023 року близько 23:30 години».

Тобто, виходячи з висновку експертизи, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження до спілкування з потерпілим ОСОБА_4 в гаражі, значно раніше.

Більш того, ОСОБА_6 для спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не обмежився одним ударом, а навпаки, наніс потерпілому неменше дев`яти ударів кулаками в голову та тулуб.

З копії медичної картки стаціонарного хворого № 18912 від 21.11.2023 року слідує, що 21.11.2023 року о 02:25 годині ОСОБА_4 надійшов до ПДВ ОКЛМ з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку І ступеню, перелом кісток носа, субарахноїдальний крововилив, забійні рани м`яких тканин обличчя, садна голови, закрита травма грудної клітини, правобічний пневмоторакс, перелом ребер VI-IX зліва, СПО 21.11.2023: дренування правої плевральної порожнини по Бюлау, з ускладненнями у вигляді: набряку, набухання головного мозку, дисклокаційного синдрому, гострої серцево-судинної, дихальної недостатності, двобічної гіпостатичної пневмонії, набряку легень. 30.11.2023 року о 15:50 годині констатовано біологічну смерть ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 132-135).

З протоколу огляду трупа від 30.11.2023 ротку та фототаблиці до протоколу слідує, що об`єктом огляду є труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно медичної картки стаціонарного хворого № е 18912, який знаходиться в приміщенні 2-й реанімації ОНЛ ім. Мечникова на Соборній, 14. Труп в горизонтальному положенні, на спіні, на каталці, Труп без одягу, в підгузнику. На тілі трупа виявлені сліди медичних маніпуляцій, виявлено садно на обличчі (т. 2, а.с. 136, 140-141).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 7700 від 01.12.2023 року слідує, що датою смерті ОСОБА_4 є 30.11.2023 року від поліорганної недостатності, інших уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла, сумісної тупої травми тіла, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, невизначеного наміру (т. 2, а.с. 143);

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7700 від 18.12.2023 року біологічна смерть померлого ОСОБА_4 констатована лікарями КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» 30.11.2023 року о 15:50 годині. Смерть настала від сумісної тупої травми тіла: крововиливи у товщі м`яких тканин голови, під оболонками та у речовину головного мозку; забій головного мозку; закриті переломи ребер праворуч та ліворуч по різним анатомічним лініям; крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів ребер і ускладнилась поліорганною недостатністю (набряк головного мозку, особливо у області стовбурних структур головного мозку, з вираженим набряком та численними внутрішньо мозковими екстравазатами (вторинні); легенево-серцева недостатність; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки, дистрофічні зміни у головному мозку, внутрішніх органах), що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа (даними судово-медичного дослідження трупа та даними судово-гістологічного дослідження).

При судово-медичній експертизі трупа виявлено: в лобній ділянці ліворуч, близько 5-6 саден, в лівій виличній та незначно в лобній ділянках 4 садна. У проекції верхньої повіки лівого ока синець. На внутрішній поверхні верхньої губи, посередині та незначно праворуч, у проекції 1 зубів праворуч та ліворуч, 2 та 3 зуба праворуч, крововилив. На внутрішній поверхні нижньої губи праворуч, у проекції 3 зуба, забійну рану, яка ушита хірургічними швами синіми, штучними нитками. Глибоке ушкодження слизової оболонки внутрішньої поверхні нижньої губи, осадження слизової оболонки верхньої губи, з розсіяними крововиливами у підслизовому шарі губи, з морфологічною картиною продуктивного запального процесу. На зовнішній поверхні верхньої та нижньої губи, подекуди, розташовані під підсохлі темно-червоні та темно-коричневі корочки. На передній поверхні правого плечового суглобу синець. На передній та незначно бічній поверхні грудної клітини праворуч, у проекції між середньо-ключичною та передньою пахвовою лініями, близько 9-10 лінійних переривчастих саден. На зовнішній бічній та задній поверхні правого плеча, на всьому протязі, синець. На зовнішній та задній поверхні правого передпліччя, у верхній третині, синець. На задній поверхні правого ліктьового суглобу та передпліччі, на всьому протязі, 13-14 саден. На задній поверхні лівого плеча, у нижній третині, та лівого ліктьового суглобу, 2 синця. На задній поверхні лівого передпліччя, у нижній третині, розташоване садно у вигляді ламаної лінії, розміром 2х0,4 см, під підсохлими, світло-коричневими корочками, які розташовані незначно вище рівня неушкоджених шкіряних покровів. На тильній поверхні лівої кісті, у проекції основи 1 пальця, садно. На зовнішній бічній поверхні правого стегна, в середній третині, садно. На зовнішній бічній поверхні правого колінного суглобу близько 9-10 саден. На передній поверхні правої гомілки, у середній третині, садно. На зовнішній бічній поверхні правої гомілки, у середній третині, синець. На передній ті внутрішній поверхні лівої гомілки, на всьому протязі, 5-6 саден. На тильній поверхні лівої стопи, у проекції, передплюсни основа 2 пальця, садно. На їх внутрішній поверхні та у товщі м`яких покровних тканин голови крововиливи: в правій лобній, тім`яній та скроневій ділянці: розповсюджений інфільтрую чого характеру крововилив з вираженими реактивними змінами; у товщі правого скроневого м`язу; в лівій навколо вушній та скроневій ділянці; в лівій та частково правій тім`яній ділянках. Під твердою мозковою оболонкою (субдурально), в правій тьмяно-скронево-лобній ділянці, пластинчастий крововилив темно-червоно-коричневого кольору, об`ємом близько 5-6 мл. Під м`якими оболонками головного мозку крововиливи: на зовнішній бічній поверхні правої тім`яної, скроневої та потиличної часток; на задній, внутрішній та зовнішній поверхні лівої потиличної частки; на задній поверхні правої частки мозочка: розповсюджені субарахноїдальні (під м`які мозкові оболонки) крововиливи під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку, правої напівкулі мозочку. З поверхні та у товщі правої скроневої та потиличної частки ділянку забою головного мозку: внутрішньо мозкові крововиливи з ділянками забою речовини головного мозку. Набряк головного мозку, а особливо у області стовбурних структур головного мозку, з вираженим набряком та численними внутрішньо мозковими екстравазатами (вторинні). Закриті переломи 3 та 4 ребер без ушкодження пристінкової плеври праворуч, у проекції середньо-ключичної та біля гру динної лінії. Виявлено закриті переломи 7 та 8 ребер без ушкодження пристінкової плеври праворуч, у проекції між лопатковою та біля хребтовою лініями. Закриті переломи 6,7,8, 9,10 ребер без ушкодження пристінкової плеври ліворуч, у проекції між передньою пахвовою та біля хребтовою лініями. Закриті переломи 8,9,10 ребер без ушкодження пристінкової плеври ліворуч, у проекції між лопатковою та біля хребтовою лініями; у проекції між лопатковою та біля хребтової лінії. Крововиливи у м`яких тканинах грудної клітини справа та зліва, відповідно до переломів ребер. На передній та бічній поверхні грудної клітини праворуч у проекції вищеописаних саден, крововилив. На задній поверхні грудної клітини праворуч, крововилив. На передній та зовнішній бічній поверхні правого стегна, на всьому протязі, крововилив. На задній та бічній поверхні лівої поперекової ділянки, у товщі м`яких тканин, крововилив. На задній поверхні лівого передпліччя, у товщі м`яких тканини, крововилив. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та у своїй сукупності, згідно з пунктом 2.1.1а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОХ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16.01.1995») відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті померлого (т. 2, а.с. 145-152);

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2328/3174-БД від 18.12.2023 року при серологічному дослідженні зразка крові трупа громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , висушеного на марлевій серветці, встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (т. 2, а.с. 157-159).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2329/3175-БД від 04.01.2024 року на фрагменті марлі зі змивом з автомобіля (об`єкт № 1), знайдена кров при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини.

На фрагменті наждачного паперу (об`єкт № 2), знайдена кров при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини.

На фрагменті марлі зі змивом з табуретки (об`єкт № 3), знайдена кров при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні крові в слідах: на фрагменті марлі зі змивом з автомобіля (об`єкт № 1) і на фрагменті марлі зі змивом з табуретки (об`єкт № 3), виявлений тільки антиген В, що не виключає можливості походження крові від особи групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

У результаті серологічного дослідження крові на фрагменті наждачного паперу (об`єкт № 2), виявлений антиген В та ізогемаглютинін анти-А, що вказує на приналежність крові до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

Результати серологічного дослідження не виключають можливість походження крові в слідах на фрагменті марлі зі змієвим з автомобіля (об`єкт № 1) і на фрагменті марлі зі змивом з табуретки (об`єкт № 3), як від потерпілого ОСОБА_4 так і від підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки виявлений антиген В є групо-специфічним для крові ОСОБА_4 і ОСОБА_6 . Також походження крові від потерпілого ОСОБА_4 і підозрюваного ОСОБА_6 не виключається і в сліді, на фрагменті наждачного паперу (об`єкт № 2), оскільки групова приналежність крові в об`єкті № 2 співпадає з груповою приналежністю крові ОСОБА_4 і ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 166-169).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2331/3178-БД від 28.12.2023 року, в слідах на спортивній кофті громадянина ОСОБА_41 , упакованій в спец-пакет № 7273309 (об`єкти №№ 1-3, 5-8, 10), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. Ще в двох слідах на вказаній кофті (об`єкти №№ 4,9) наявність крові не встановлена.

При серологічному дослідженні об`єкту № 3 виявлений антиген В, що не виключає можливості утворення вказаний слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

При серологічному дослідженні об`єктів №№ 1.2 виявлені антигени А і В, що не виключає можливості утворення вказаних слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АВ за ізосерологічною системою АВ0 або за рахунок суміші крові в цих слідах від двох або більше осіб з виявленими груповими властивостями, а саме від осіб з групою крові АВ, від осіб з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, від осіб з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, всі за ізосерологічною системою АВ0.

При серологічному дослідженні об`єктів №№ 5,6,7,8,10 антиген А і В, а також ізогемаглютиніни анти-А і анти-В не виявлені, тому висловитись про групову належність крові в цих слідах виявилось неможливим.

Оскільки сліди об`єкта № 3 могли бути утвореними за рахунок крові особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, тому не можна виключити можливість утворення їх як за рахунок крові потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так й за рахунок крові підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки кров їх обох належить саме до вказаної групи.

Оскільки в об`єктах №№ 1, 2, кім антигену В, який є групо специфічним для крові потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлений антиген А, не властивий їх крові, тому кров їх може бути присутньою в цих слідах лише у якості домішки до крові особи (осіб) в якій групо специфічним є антиген А.

Оскільки в слідах об`єктів №№ 5,6,7,8,10 не виявлений антиген В, який є групо специфічним для крові як потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так й для крові підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому даних про присутність їх крові в цих слідах не отримано (т. 2, а.с. 174-178).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2331/3177-БД від 04.01.2024 року на куртці з тканини світло-коричневого кольору (об`єкти №№ 1-4), яка належить ОСОБА_44 , знайдена кров, при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини.

На парі кросівок (об`єкти №№ 5-7), які належать ОСОБА_44 , знайдена кров, при дослідженні якої встановлена присутність гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні крові, в слідах на куртці з тканини світло-коричневого кольору (об`єкти №№ 1-4) і на парі кросівок (об`єкти №№ 5-7) виявлений тільки антиген В, що не виключає можливості походження крові від особи групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

Результати серологічного дослідження не виключають можливості походження крові в слідах на куртці з тканини світло-коричневого кольору (об`єкти №№ 1-4) і на парі кросівок (об`єкти №№ 5-7), як від потерпілого ОСОБА_4 так і від підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки виявлений антиген В, який є групо специфічним для крові ОСОБА_4 і ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 180-183).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2330/3176-БД від 05.01.2024 року на наданій на дослідження куртці підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкти №№ 1-10) кров не знайдена.

На наданих на дослідження штанах підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкти №№ 11-13,15-16,18,20-21) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. В решті об`єктів на штанах (№№ 14,17,19) кров не знайдена.

На наданих на дослідження черевиках підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкти №№ 22-23) кров не знайдена.

При серологічному дослідженні крові в слідах крові об`єктів №№ 11-13,15-16,18,20-21 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

Враховуючи отримані результати дослідження та групову належність крові потерпілого (трупа) ОСОБА_4 та групову належність крові підозрюваного ОСОБА_6 , а саме те, що в слідах крові об`єктів №№ 11-13,15-16,18,20-21 виявлений антиген В, який є групоспецифічним антигеном їх крові, не виключена можливість походження зазначених слідів, як за рахунок крові потерпілого, так і за рахунок крові підозрюваного (т. 2, а.с. 188-193).

З висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 45 від 29.01.2024 року, що ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння виявляв та виявляє в теперішній час психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості. Зазначений висновок підтверджується анамнестичними відомостями, даними матеріалів кримінального провадження, результатами даного психіатричного обстеження про притаманні іспитованому такі дисгармонійні риси характеру, як егоцентризм, завищена самооцінка, дратівливість, ригідність настанов, нетерпимість до суб`єктивно трактованої несправедливості, зовнішньо обвинувальні форми емоційного реагування з емоційною нестриманістю, демонстративно-шантажними формам поведінки. Зазначені особливості психіки іспитованого виражені не настільки значною мірою, не супроводжуються хворобливими порушеннями пам`яті, мислення, критичних здібностей,, психотичною симптоматикою і не позбавляли його можливості в період інкримінованого йому діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження і даного психіатричного обстеження, в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, іспитований перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, про що свідчить вживання ним алкоголю в той день, та виявляв правильне орієнтування в навколишньому й особах, певну послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність в його поведінці і висловлюваннях у той час ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень психічної діяльності.

За своїм психічним станом, в теперішній час, іспитований також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.с. 202-205).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2023 року та відеозапису до протоколу слідує, що ОСОБА_6 за участі захисника показав механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , що мало 20.11.2023 року близько 20:30 години в приміщенні гаражу, який розташований поблизу будинку АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 236, т. 3, а.с. 61-63).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2330/3176-БД від 05.01.2024 року смерть ОСОБА_4 настала від сумісної тупої травми тіла: крововиливи у товщі м`яких тканин голови, під оболонками та у речовину головного мозку; забій головного мозку; закриті переломи ребер праворуч та ліворуч по різним анатомічним лініям; крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів ребер і ускладнилася поліорганною недостатністю (набряк головного мозку, особливо в області стовбурних структур головного мозку, з вираженим набряком та численними внутрішньомозковими екстравазатами (вторинні); легенево-серцева недостатність; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки, дистрофічні зміни у головному мозку, внутрішніх органах), що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа (даними судово-медичного дослідження трупа та даними судово-гістологічного дослідження).

Згідно наданої медичної документації (медична карта стаціонарного хворого складеної на його ім`я у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР») біологічна смерть померлого констатована лікарями медичного закладу 30.11.2023 о 15:50 годині.

При судово-медичній експертизі трупа виявлено: в лобній ділянці ліворуч, близько 5-6 саден, в лівій виличній та незначно в лобних ділянках 4 садна, у проекції верхньої повіки лівого ока синець, на внутрішній поверхні верхньої губи, по серединні та незначно праворуч, у проекції 1 зуба праворуч та ліворуч, 2 та 3 зубів праворуч, крововилив. На внутрішній поверхні нижньої губи праворуч, у проекції 3 зуба, забійну рану , яка ушита хірургічними швами, синіми штучними нитками. Глибоке ушкодження слизової оболонки внутрішньої поверхні нижньої губи, осаднення слизової оболонки верхньої губи, з розсіяними крововиливами у підслизовому шарі губи, з морфологічною картиною продуктивного запального процесу. На зовнішній поверхні верхньої та нижньої губи, подекуди, розташовані під підсохлі темно-червоні та темно-коричневі корочки. На передній поверхні правого плечового суглобу - синець. На передній та незначно бічній поверхні грудної клітини праворуч, у проекції між середньо-ключичною та передньою пахвовою лініями, близько 9-10 лінійних переривчастих саден. На зовнішній бічній та задній поверхні правого плеча, на всьому протязі, синець. На зовнішній та задній поверхні правого передпліччя, у верхній третині, синець. На задній поверхні правого ліктьового суглобу та передпліччі, на всьому протязі, 13-14 саден. На задній поверхні лівого плеча, у нижній третині, та лівого ліктьового суглобу, 2 синця. На задній поверхні лівого передпліччя, у нижній третині, розташоване садно у вигляді ламаної лінії, розміром 2x0,4см, під підсохлими, світло-коричневими корочками, які розташовані незначно вище рівня неушкоджених шкіряних покровів. На тильній поверхні лівої кисті, у проекції основи 1 пальця, садно. На зовнішній бічній поверхні правого стегна, в середній третині, садно. На зовнішній бічній поверхні правого колінного суглобу близько 9-10 саден. На передній поверхні правої гомілки , у середній третині, садно. На зовнішній бічній поверхні правої гомілки, у середні третині, синець. На передній та внутрішній поверхні лівої гомілки, на всьому протязі, 5-6 саден. На тильній поверхні лівої стопи, у проекції, передплюсни основи 2 пальця, садно. На їх внутрішній поверхні та у товщі м`яких покровних тканин голови крововиливи: в правій лобній, тім`яній та скроневій ділянці: розповсюджений інфільтруючого характеру крововилив з вираженими реактивними змінами; у товщі правого скроневого м`язу; в лівій навколо вушній та скроневій ділянці; в лівій та частково правій тім`яній ділянках. Під твердою мозковою оболонкою (субдурально), в правій тьмяно-скронево-лобній ділянці, пластинчастий крововилив темно-червоно-коричневого кольору, об`ємом близько 5-6мл. Під м`якими оболонками головного мозку крововиливи: на зовнішній бічній поверхні правої тім`яної, скроневої та потиличної часток; на задній, внутрішній та зовнішній поверхні лівої потиличної частки; на задній поверхні правої частки мозочка: розповсюджені субарахноїдальні (під м`які мозкові оболонки) крововиливи під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку, правої напівпівкулі мозочку. З поверхні та у товщі правої скроневої та потиличної частки ділянку забою головного мозку: внутрішньомозкові крововиливи з ділянками забою речовини головного мозку. Набряк головного мозку, а особливо у області стовбурних структур головного мозку, з вираженим набряком та численними внутрішньомозковими екстравазатами (вторинні). Закриті переломи 3 та 4 ребер без ушкодження пристінкової плеври праворуч, у проекції середньо- ключичної та біля грудинної лінії. Закриті переломи 7 та 8 ребер без ушкодження пристінкової плеври праворуч, у проекції між лопатковою та біля хребтовою лініями. Закриті переломи 6,7, 8, 9,10 ребер без ушкодження пристінкової плеври ліворуч, у проекції між передньою пахвовою та біля хребтовою лініями. Закриті переломи 8,9,10 ребер без ушкодження пристінкової плеври ліворуч, у проекції між лопатковою та біля хребтовою лініями; у проекції міжлопатковою та біля хребтової лінії. Крововиливи у м`яких тканинах грудної клітини справа та зліва, відповідно до переломів ребер. На передній та бічній поверхні грудної клітини праворуч у проекції вищеописаних саден крововилив. На задній поверхні грудної клітини праворуч,крововилив. На передній та зовнішній бічній поверхні правого стегна, на всьому протязі крововилив. На задній та бічній поверхні лівої поперекової ділянки, у товщі м`яких тканин крововилив. На задній поверхні лівого передпліччя, у товщі м`яких тканин крововилив. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України „Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року), у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню; є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті померлого.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та у своїй сукупності, згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України „Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року), відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню,; є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті померлого.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та у своїй сукупності, згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України „Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року), відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню,; є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті померлого.

Враховуючи характеристику та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень, не виключено, що у ділянку голови було нанесено близько 3-4 механічні дії (удари); у проекцію тулуба (грудної клітини) 4-5 механічних дій (удари).

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та у своїй сукупності, згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України „Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року), відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню,; є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті померлого.

Враховуючи характеристику та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень, зазначені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); обмеженою контактуючою поверхнею, якою могла бути кисть людини сжата в кулак.

Враховуючи характеристику та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень, не виключено, що до втрати свідомості померлий , після отримання зазначених тілесних ушкоджень міг, здійснювати певні дії визначити характеристику яких неможливо через відсутність експертних даних.

Враховуючи характеристику та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень - зазначені тілесні ушкодження не є характерними для їх утворення при падінні з висоти власного зросту.

Враховуючи характеристику та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_4 , дані копії протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного та відеозапис слідчого експерименту на наданому диску з відеозаписом, не виключається можливість їх утворення, у проекції голови, при обставинах, на які вказує підозрюваний при проведенні слідчого експерименту 22.11.2023 за його участю (т. 2, а.с. 227-235).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2024 року слідує, що потерпіла ОСОБА_4 за формою обличчя, очей, носа, зачіскою та бородою під № 2 впізнає особу, яка 20.11.2023 в ніч на 21.11.2023 рік заносила її чоловіка ОСОБА_4 додому з тілесними ушкодженнями. На фото № 2 зображений ОСОБА_6 (т. 3, а.с. 12-14).

6. Мотиви Суду.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.

Тобто, право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, але суд зобов`язаний дати відповідь на істотні аргументи сторони.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі скорочено Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі «Жогло проти України» (п. 38, рішення від 24.04.2008 року) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту.

Суд отримав можливість ознайомитися з позиціями сторони обвинувачення та сторони захисту, вони представлені обома сторонами ґрунтовно, докладно, а викладені в них мотиви зрозумілі. Також слід констатувати, що в ході розгляду справи жодна зі сторін не стверджувала про існування обмежень у реалізації донести свою позицію до Суду та не повідомляла про перешкоди у її доведенні.

Отже, Суд забезпечив змагальність судового процесу і ключовим предметом оцінки є лише переконливість кожної з позицій в аспекті стандарту доведення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Також, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що всі докази у кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушеннях поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язкута не викликають у Суду сумнівів.

Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, Суд не вбачає.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

З огляду на зазначене Суд приходить до висновку про відсутність процесуальних порушень з боку сторони обвинувачення, що могли вплинули на об`єктивність та повноту обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку, Суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.

Судом не встановлено допущення істотних порушень, прав та свобод обвинуваченого, інших осіб під час досудового розслідування; в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає Суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.

Крім того, Суд враховує, що зі змісту п.78 рішення Європейського суду з прав людини від 16.02.2017 у справі «Артур Пархоменко проти України» вбачається, що при розгляді справи в цілому з метою оцінки впливу процесуальних недоліків на досудовому етапі на загальну справедливість кримінального провадження, за необхідності слід враховувати такий невичерпний перелік факторів, який випливає з практики Суду: (a) Чи був заявник особливо вразливим, наприклад, через вік чи розумову здатність. (b) Правові рамки, що регулюють досудове провадження, та прийнятність доказів під час судового розгляду, а також чи була вона виконана; коли застосовується правило виключення, особливо малоймовірно, що провадження в цілому буде вважатися несправедливим. (c) Чи мав заявник можливість оскаржити автентичність доказів і виступати проти його використання. (d) Якість доказів чи обставини, за яких вони були отримані, ставлять під сумнів їх надійність та точність, беручи до уваги ступінь і характер будь-якого примусу. (e) Якщо докази були отримані незаконно, незаконність, про яку йдеться, і, якщо вона випливає з порушення іншої статті Конвенції, характер виявленого порушення. (f) У випадку заяви, характер заяви та чи він був негайно відкликаний або змінений. (g) Використання доказів, зокрема, чи складали вони невід`ємну або значну частину доказів, на яких ґрунтувалася засудження, а також силу інших доказів у справі. (h) Чи оцінювання вини було здійснене професійними суддями або присяжними, а у випадку останнього - змістом будь-яких наказів присяжних. (i) Вагомість суспільних інтересів у розслідуванні та покаранні за конкретне порушення. (j) інші відповідні процесуальні гарантії, передбачені національним законодавством та практикою.

Зокрема, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Європейського суду з прав людини, у цьому судовому провадженні Суд бере до уваги, що обвинувачений та його захисники мали можливість оскаржити автентичність доказів, отриманих стороною обвинувачення, але не зробили цього і не подавали клопотань або своїх доводів щодо визнання доказів отриманих під час досудового розслідування недопустимими, що в подальшому стало б предметом судового розгляду.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, Суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, Суд у своєму рішенні повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення Суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи надані та досліджені Судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючі їх реальний зміст, Суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону (рішення від 27.02.1980 року у справі «Девеер проти Бельгії»).

На переконання Суду обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин та це підтверджується сукупністю як прямих так і не прямих доказів.

7. Питання кваліфікації діяння, скоєного ОСОБА_6

Виходячи з усталеної судової практики, доведення суб`єктивної сторони зазвичай ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності непрямих доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого можна зробити висновок про доведеність поза всяким розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямий умисел.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Суд враховує, що умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, можливо лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість настання або неминучість тілесних ушкоджень іншій людині і бажав їх настання.

Усвідомлення означає розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу злочину, а також, розуміння його суспільної небезпеки. Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків.

Будь-яких інших доказів сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, протягом судового розгляду, враховуючи, що Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно ст.ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості, вказані у цьому вироку в частині складу вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Для того, щоб встановити направленість умислу, необхідно враховувати зовнішній прояв діяння, який розкриває внутрішній (психічний) його процес, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.

За встановлених Судом фактичних обставин, обвинувачений ОСОБА_6 обрав небезпечний для життя спосіб вчинення злочину - застосування руками фізичної сили у вигляді значної кількості механічних ударів рукою, яка була стиснута в кулак в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_4 , в наслідок чого 30.11.2023 о 15:50 годині наступила смерть потерпілого, що підтверджуються висновками експерта, протоколами огляду.

Суд констатує той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи фізично здоровою, працездатною людиною, який на момент вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем, брав участь у бойових діях, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, вказаним засобом спричинив потерпілому ОСОБА_4 , який значно старше за віком, слабкіший як за статурою так і фізичною силою ніж обвинувачений, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого.

Суд звертає увагу на поведінку ОСОБА_6 після скоєння злочину, який хоча і залишився на місці скоєння злочину, однак медичної або іншої допомоги потерпілому не надав, не викликав «швидку медичну допомогу», не повідомив поліцію, родичів потерпілого або інших осіб про подію яка сталася між ним та потерпілим. Залишив потерпілого одразу після того як допоміг занести його у квартиру.

Сукупність наведених доказів, що були безпосередньо досліджені судом є достатньою та підтверджує правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , стосовно доведеності винуватості останнього в спричиненні потерпілому ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Ці докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності.

Всі докази подані Суду стороною обвинувачення взагалі, переконливо свідчать про наявність у діяннях обвинуваченого об`єктивної сторони інкримінованих злочинів.

З огляду на викладене, досліджені Судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і Суд, оцінюючи докази, вважає, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння дії, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень і бажав їх настання, тобто, діяв з прямим умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Отже, для Суду є очевидним, поза розумним сумнівом, що у цьому кримінальному проваджені сукупність прямих та непрямих доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 діяв з прямим умислом (умисно).

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

8. Призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 65 КК України, Суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства», рішення від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють Суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням рішення в процесуальному документі суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 683/694/20, провадження № 51-3591кмо23) кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Для вибору такого покарання Суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 66 КК України Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 має судимість за умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, що Суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визнає обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за скоєння умисного злочину проти життя та здоров`я іншої людини, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем несення військової служби характеризується негативно, часто буває у нетверезому стані, у зв`язку з чим останній неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Судом враховується, що в розумінні Кримінального кодексу України ОСОБА_6 скоїв умисний тяжкий злочин проти життя особи умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) який вважається умисним, небезпечним злочином проти життя особи, тобто де об`єктом злочинного посягання є здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

Суспільна небезпечність злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України полягає у тому, що під час вчинення злочину відбувається свідоме спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Наслідок у вигляді смерті не має зворотного характеру, оскільки шкода, заподіяна потерпілій особі, не може бути усунена, що унеможливлює її відшкодування або компенсацію потерпілому чимось іншим. Бажання особи заподіяти тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого грубо ігнорується її природне, а тому невідчужуване право на найцінніше благо життя.

Призначаючи покарання, Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Встановлені Судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, наведені обставини про його особу, дають підстави для висновку про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого та усталеність його протиправної поведінки, а також про те, що він зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил.

Щодо суспільної небезпеки злочину, суд приходить до висновку, що такий злочин має дуже високий ступінь суспільної небезпеки. Вчинений злочин в даному кримінальному провадженні скоєно під час воєнного стану в Україні, коли війна призводить до багатьох втрат пов`язаних із життям та здоров`ям людей, а інші особи, як в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 обрали антисуспільний образ життя, пов`язаний з ігноруванням суспільних інтересів, байдужим ставленням до оточуючих.

На підставі вище викладеного обґрунтування, також, виключну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_6 для суспільства, Суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді певного строку позбавлення волі.

Суд вважає, що підстави для застосування припису ст. 69 КК України для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відсутні також підстави для застосування припису ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

9. Цивільний позов.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_45 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , вона ж цивільний позивач, пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_6 , цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000,00 гривень, який потерпіла ОСОБА_4 підтримала повністю та просила задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 вказану суму.

Прокурор підтримав цивільній позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_46 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 , він же цивільний відповідач, позовні вимоги не визнали.

Суд вважає, що є наявність правових підстав для повного задоволення цивільного позову представника потерпілої адвоката ОСОБА_46 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Так, згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачці моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з скоєнням кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_4 зазнала душевних переживань та страждань. При цьому, вона зазнала моральних страждань та перебувала певний період часу у стресовому стані, оскільки безповоротно втратила рідну, близьку людину - чоловіка. У цьому випадку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_4 , на думку Суду, повинен становити 500000 гривень з обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто, у межах вимоги, заявленої потерпілою.

Визначений Судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку Суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої - з іншого.

Отже, враховуючи принцип виваженості та розумності, фактичні обставини, при яких цивільному позивачу було завдано моральні страждання, перенесені потерпілою внаслідок вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, переживання потерпілої ОСОБА_4 та емоційне навантаження, що негативно вплинули на психологічний та емоційний стан, при цьому, враховуючи розмір суми, яку необхідно стягнути з обвинуваченого у рахунок відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди, тому Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню, а саме - у розмірі 500000 гривень обвинуваченим, завданої в результаті вчинення останнім протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст. 11,16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

10. Інші питання, які Суду необхідно вирішити під час ухвалення вироку.

10.1. Обвинувачений ОСОБА_6 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2023 року засуджений до покарання у виді штрафу 850,00 гривень, який до теперішнього часу не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З огляду на імперативну норму ч. 3 ст. 72 КК України вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2023 року, яким ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді штрафу 850,00 гривень, підлягає виконанню самостійно.

10.2. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, оскільки тяжкість та велика суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дають підстави вважати можливими ухилення від суду та перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

10.3. Початок строку відбування покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з 24.11.2023 року.

10.4. Вирішуючи питання про скасування арешту майна, Суд враховує наступне.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Під час досудового розслідування кримінального провадження:

- ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року накладено арешт на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 в ході огляду речей, які добровільно надані свідком ОСОБА_40 : куртку бежевого кольору зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № INZ 4056865; кросівка білого кольору 37-го розміру зі слідами РБК, які поміщено до спец пакету № PSP 3170717 (т. 2 а.с. 103);

- ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року накладено арешт на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 в ході огляду речей, які добровільно надані свідком ОСОБА_41 : кофту синьо-білого кольору «Nike» зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № 7273309 (т. 1 а.с. 107);

- ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року накладено арешт на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 в ході огляду речей, які добровільно надані обвинуваченим ОСОБА_6 : штани камуфльовані зі слідами РБК, які поміщено до спец-пакету № PSP 4121435; куртку камуфльовану, яку поміщено до спец-пакету № PSP 4121433; черевики чоловічі 45-го розміру, кольору «хакі», які поміщено до спец-пакету № PSP 4121434 (т. 2 а.с. 111).

Суд вважає, що з огляду на припис ч. 4 ст. 174 КПК України мають бути скасовані арешти майна на вище вказані речові докази, які накладені зазначеними ухвалами слідчого судді.

10.5. За даним кримінальним провадженням витрати на залучення експертів та проведення експертиз відсутні.

10.6. Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

10.7. На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення (узгоджується з правовою позицією, яка викладена 13 вересня 2023 року у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 638/4224/22, провадження № 51-2372 км 23).

Керуючись ч. 3 ст. 72 КК України, ст. ст. 368-371, 373, 374, 100, ч. 15 ст. 615 КПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2023 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850,00 гривень, - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 24.11.2023 року.

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_6 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_46 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 задовольнити повністю і стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 року в ході огляду речей, які добровільно надані свідком ОСОБА_43 , а саме: куртку бежевого кольору зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № INZ 4056865; кросівка білого кольору 37-го розміру зі слідами РБК, які поміщено до спец пакету № PSP 3170717.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 року в ході огляду речей, які добровільно надані свідком ОСОБА_41 , а саме: кофту синьо-білого кольору «Nike» зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № 7273309.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року на майно, виявлене і вилучене 21.11.2023 року в ході огляду речей, які добровільно надані обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме: штани камуфльовані зі слідами РБК, які поміщено до спец-пакету № PSP 4121435; куртку камуфльовану, яку поміщено до спец-пакету № PSP 4121433; черевики чоловічі 45-го розміру, кольору «хакі», які поміщено до спец-пакету № PSP 4121434.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази у кримінальному проваджені, після набрання вироком законної сили:

- 6 слідів папілярних візерунків на 6 липких стрічках з поверхонь (2-ліве крило авто, 1 з капоту авто, 1 зі скляної пляшки з відра зі сміттям, 1 з пластикової пляшки, яка перебувала біля авто, 1 із пластикової пляшки з відра зі сміттям);

- 1 змив дистильованою водою з лівих дверей авто з контрольним зразком речовини бурого кольору;

- змив з табуретки, яку виявлено біля авто, з контрольним зразком;

- речовину бурого кольору з об`єктом носієм на папірці, який виявлено між стільницею та авто;

- змив дистильованою водою з пластикової пляшки, яку виявлено біля авто;

- пластикову пляшку з рідиною, яку виявлено біля авто, яку поміщено до спец-пакету №WAR 1715185;

- скляну пляшку з-під горілки «Nemiroff», яку виявлено на стільниці яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715182;

- чашку білого кольору з малюнком, яку виявлено на стільниці, яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715187;

- чотири пластикові пляшки з відра зі сміттям та одну скляну пляшку, які поміщено до спец-пакету № WAR 1715186;

- чотири пачки з-під цигарок «BOND», «COMPLIMENT», «WINSTON», «Прима», які поміщено до спец-пакету № WAR 1715184;

- два чоботи чорного кольору, які поміщено до спец-пакету № WAR 1715191;

- металевий предмет циліндричної форми зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до спец-пакету № WAR 1715192;

- пластикову пляшку об`ємом 0,5 л. зі стільниці, яку поміщено до спец-пакету № WAR 1715190;

- попільничку з недопалками зі стільниці, яку поміщено до паперового конверту;

- грошову купюру номіналом 20 гривень та акцизну марку, пластикову пляшку об`ємом 0.5 л., три паперових стаканчика, які було поміщено до спец-пакету № WAR 1715192;

- 1 слід папілярного візерунку на 1 липку стрічку, який поміщено до паперового пакету та опечатано, - знищити.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили:

- штани ХБ чорного кольору;

- жилетку чорного кольору в розрізаному стані;

- сорочку темно-сірого кольору в чорну клітину в розрізаному стані;

- майку в розрізаному стані зі слідами речовини бурого кольору, які було поміщено до спец-пакету № WAR 1715189, - повернути потерпілій ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, кофту синьо-білого кольору «Nike», яку поміщено до спец-пакету № 7273309, - повернути ОСОБА_47 .

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили: куртку бежевого кольору зі слідами РБК, яку поміщено до спец-пакету № INZ 4056865; кросівка білого кольору 37-го розміру зі слідами РБК, які поміщено до спец пакету № PSP 3170717, - повернути ОСОБА_48 .

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили:

- штани камуфльовані, які поміщено до спец-пакету № PSP 4121435;

- куртку камуфльовану, яку поміщено до спец-пакету № PSP 4121433;

- черевики чоловічі 45-го розміру, кольору «хакі», які поміщено до спец-пакету № PSP 4121434, - повернути ОСОБА_6 .

На підставі ч. 5 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, 1 оптичний носій інформації (диск), з відеозаписом слідчого експерименту від 22.11.2023 року за участі ОСОБА_6 , - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

16.09.2024