КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.05.2024 задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах АТ «Банк Альянс» ()та накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а саме: філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» UA НОМЕР_3; АБ «Укргазбанк» НОМЕР_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а також іншим фізичним та юридичним особам, які будуть діяти від імені вказаного виконавця, відчужувати вказані грошові кошти, у тому числі в частині видаткових операцій.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що клопотання та матеріали справи не містять доказів того, що приватний виконавець виконавчого округу м. Київ ОСОБА_5 має статус

_____________________________________________________________________________

Справа 757/20449/24 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3930/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи.

Арешт накладено за зверненням адвоката ОСОБА_6 в інтересах АТ «Банк Альянс», проте доказів завдання потерпілому шкоди заявником не надано.

Правовідносини приватного виконавця виконавчого округу м. Київ ОСОБА_5 з АТ «Альянс Банк» охоплюються приписами Закону України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2024, про стягнення з АТ «Банк Альянс» на користь ТОВ «БНК-Україна» заборгованості.

При цьому, оскаржувана ухвали містить посилання на низку судових рішень, які повністю підтверджують законність дій приватного виконавця, зокрема і в частині можливості виконання судового рішення, що набрало законної сили в примусовому порядку.

Заявником не подавалися скарги до суду та не оскаржувалися дії приватного виконавця в передбачений законодавством спосіб, у тому числі й щодо накладення приватним виконавцем арешту на рахунки Боржника в рамках виконавчого провадження.

Під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна прокурором, який був присутній в судовому засіданні, не надано жодного доказу на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Крім того, судом застосовано заходи забезпечення кримінального провадження без визначення розміру, що явно не співмірні з наслідками та метою, оскільки порушено права зокрема й інших осіб, стягнення за якими забезпечується приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ ОСОБА_5 .

У даному провадженні також відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав та про причини неприбуття у судове засідання суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи приватного виконавця ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 .

Згідно даних наявної у справі розписки, копію вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 вручено 10.05.2024 (а.с. 76), тоді як подано апеляційну скаргу 14.05.2024, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Печерським УП ГУНП в Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000952 від 04.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, за фактом зловживання повноваженнями приватним виконавцем під час накладення арешту на кореспондентські рахунки банку з метою отримання неправомірної вигоди, що завдало істотної шкоди.

У межах вказаного кримінального провадження 06.05.2024 представник цивільного позивача АТ «Банк Альянс» ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а саме: філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» UA НОМЕР_3; АБ «Укргазбанк» НОМЕР_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а також іншим фізичним та юридичним особам, які будуть діяти від імені вказаного виконавця, відчужувати вказані грошові кошти, у тому числі в частині видаткових операцій.

Згідно даних клопотання представника цивільного позивача, рішенням Господарського суду Львівської області від 31.01.2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» 5 033 700,67 євро заборгованості, 275 957,12 євро 3 % річних та 751 520,00 грн. судового збору. Визначено Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення право нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення): - на суму боргу 5 033 700,67 євро за період із 23.12.2023 до моменту виконання рішення суду Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС».

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Альянс" залишено без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2024 у справі №914/2450/22(914/3749/23), без змін.

Акціонерним товариством "Банк Альянс" рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 у справі № 914/2450/22 (914/3749/23) оскаржено до Верховного Суду та заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень.

ТОВ "БНК-Україна" знаходиться у власності держави республіка білорусь через компанії ЗАТ «білоруська нафтова компанія» та республіканське унітарне підприємство «виробниче об`єднання «бєлоруснафта».

03.03.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації».

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №760/20158/23 було накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000155 від 12 липня 2022 року на майно ТОВ «БНК-Україна», а саме грошові кошти у розмірі 5026262,47 євро, що знаходяться транзитному рахунку АТ Банк Альянс» (МФО 300119). У вказаному кримінальному провадженні органами досудового розслідування здійснюється кримінальне провадження,в рамках якого розслідуються факти протиправного постачання нафтопродуктів на територію України в обхід санкцій підприємствами, які наразі внесені до санкційних списків за рішенням РНБО.

Постановами приватного виконавця ОСОБА_5 від 02.05.2024 року у виконавчих провадженнях № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 по примусовому виконанню наказів № 914/2450/22 та 914/3749/23, виданих 30.04.2024 року Господарським судом Львівської області про стягнення коштів з АТ «Банк Альянс» на користьТОВ «БНК - Україна» накладено арешт на рахунки АТ «Банк Альянс».

Таким чином, на переконання цивільного позивача, приватний виконавець ОСОБА_5 своїми злочинними діями заблокував роботу Банку, наклавши арешт на кореспондентські рахунки, в тому числі і на ті, які знаходяться в Національному банку України, рахунки із спеціальним режимом використання, рахунок відкритий, у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексі України, а також закриті рахунки.

У кримінальному провадженні № 0000952 від 04.05.2024 року АТ «Банк Альянс» () заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, в якому цивільний позивач просить стягнути з відповідача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 5 840 623, 57 Євро.

З урахуванням наведеного, представник цивільного позивача просив накласти арешт на грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках приватного виконавеця ОСОБА_8 , з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні та забезпечення цивільного позову.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.05.2024 задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах АТ «Банк Альянс» ()та накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківських рахунках приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а саме: філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» UA НОМЕР_3; АБ «Укргазбанк» НОМЕР_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а також іншим фізичним та юридичним особам, які будуть діяти від імені вказаного виконавця, відчужувати вказані грошові кошти, у тому числі в частині видаткових операцій.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності забезпечення виконання заявленого цивільного позову та забезпечення відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя при накладенні арешту на майно у даному кримінальному провадженні, обґрунтовуючи підстави і мету накладення такого арешту, посилався на положення п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, якими передбачено арешт майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт грошових коштів, розміщених на банківських рахунках приватного виконавця ОСОБА_5 ,належним чином не перевірив правові підстави для такого арешту та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що судове провадження не містить відомостей про повідомлення про підозру приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000952, або даних на підтвердження тієї обставини, що останній є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що у відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, виключає можливість накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Крім того, матеріали клопотання не містять даних щодо встановленого у органом досудового розслідування у межах кримінального провадження № 0000952 розміру шкоди, завданої діями приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 .

Відсутність встановленого у кримінальному провадженні розміру заподіяної шкоди унеможливлює виконання вимог ч. 8 ст. ст. 170 КПК України при накладенні арешту, відповідно до якої, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Крім того, як убачається із долучених до апеляційної скарги виписок по рахунках приватного виконавця від 14.05.2024 по рахунку НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк» та від 14.05.2024 по рахунку НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», що додані до апеляційної скарги, на вказаних рахунках перебувають також грошові кошти інших осіб, які є стягувачами у інших рішеннях судів, стягнення за якими забезпечується приватним виконавцем у межах його діяльності.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на банківські рахунки приватного виконавця без визначення конкретного розміру грошових коштів, які підлягають арешту, не перевірив, чи відповідає вартість арештованого майна розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові.

З урахуванням наведеного, посилання слідчого судді, як на підставу для накладення арешту на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на наявність у кримінальному провадженні цивільного позову про стягнення з приватного виконавця ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 5 840 623, 57 Євро, не може бути підставою для такого арешту у розумінні ч. 6 ст. 170 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання представника цивільного позивача у поданому клопотанні на необхідність накладення арешту на вищевказане майно, окрім забезпечення цивільного позову, також з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи, що відповідне рішення органу досудового розслідування про визнання грошових коштів на банківських рахунках приватного виконавця речовими доказами у кримінальному провадженні, у матеріалах справи відсутнє.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та дійти висновку про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що арешт на вказане у клопотанні майно на даному етапі досудового розслідування не може бути накладене з метою та за обставин, наведених у клопотанні представника цивільного позивача та ухвалі слідчого судді.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на банківські рахунки приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 та розміщені на них грошові кошти, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначеної особи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, представник цивільного позивача в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право власника майна на володіння таким майном здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника цивільного позивача про арешт майна.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника АТ «Банк Альянс» () ОСОБА_6 про арешт грошових коштів, які розміщені на банківських рахунках приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а саме: філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» UA НОМЕР_3; АБ «Укргазбанк» НОМЕР_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 , а також іншим фізичним та юридичним особам, які будуть діяти від імені вказаного виконавця відчужувати вказані грошові кошти, у тому числі в частині видаткових операцій.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3