Провадження № 1-кп/638/2060/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у судовому провадженні стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черкаська Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, осіб на утриманні немає, працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова знаходиться судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений просив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України

При цьому обвинуваченому судом було роз`яснено суть обвинувачення, підстави для закриття кримінального провадження відносно нього, право заперечувати проти закриття кримінального провадження, а також наслідки закриття провадження у справі.

Прокурор не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання та закриття кримінального провадження.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, просив розглядати кримінальне провадження у його відсутність.

Суд заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0005211 від 26.10.2017 року ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 30 травня 2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , прийшовши на запрошення до квартири гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по вул.Дерев`янко в м.Харкові, де помітив, що останній має при собі мобільний телефон марки «Samsung» моделі GT E1200 та вирішив заволодіти цим телефоном. У зв`язку з чим ОСОБА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, упевнившись та скориставшись тим, що за його діями потерпілий ОСОБА_5 не спостерігає та не зможе йому завадити, незаконно заволодів майном останнього, після чого покинув місце вчинення злочину. В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_5 майнову шкоду, на суму 307 гривень 95 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №5125 від 16.11.2017 року.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне заволодіння чужим майном (крадіжка), вчинена повторно.

09 серпня 2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом крадіжки, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Так, зі змісту обвинувального акту випливає, що обвинувачений ОСОБА_4 30.05.2017 року вчинив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_5 на суму 307гривень 95 копійок.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 800 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 1600 гривень.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що вартість викраденого обвинуваченим у потерпілого ОСОБА_5 майна є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України не підпадає під ознаки кримінально караного діяння.

За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Так, за змістом ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 479-2 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За вказаних обставин, враховуючи наявність згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.2 ст. 185 КК України, суд вважає можливим закрити кримінальне провадження в цій частині, задовольнивши клопотання обвинуваченого, а матеріали кримінального провадження за ч.2 ст.185 КК України виділити в окреме провадження.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Інформації про речові докази у кримінальному провадженні до суду не надано.

Керуючись ст.ст. 129, 284, 372, 479-2 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України зарити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виділити в окреме судове провадження матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 05.11.2024 року о 15:00 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1