Справа №:755/9351/24
Провадження №: 1-кс/755/2170/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 07.09.2023 року, про арешт майна,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 07.09.2023 року, про арешт майна.

Клопотання погоджене з прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

Як зазначено у клопотанні, громадянин України ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству України, 31.08.2015 року, перебуваючи в невстановленому місці на території України, зареєстрував відповідно до законодавства рф ТОВ «Севархітектура» (рос. - ОБЩЕСТВО С ОГРАНИЧЕННОЙ ОТВЕТСТВЕННОСТЬЮ «СЕВАРХИТЕКТУРА», ОГРН 190, ИНН , юридична адреса: 299020, АР Крим, м. Севастополь, вул. Сільська, буд. 2В, генеральний директор: ОСОБА_6 , основний вид діяльності: діяльність в області архітектури (71.11).

Надалі, ОСОБА_6 , відповідно до федерального закону рф від 05.04.2013 року № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд», здійснив реєстрацію, точний час не встановлено, ТОВ «Севархітектура» на «Официальном сайте единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_6 , знаючи, що контрагентами у таких договорах можуть бути бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора - російської федерації, будучи директором ТОВ «Севархітектура», відповідно до чинного статуту товариства та маючи право діяти без довіреності від імені юридичної особи, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації АР Крим збройними силами рф та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, а також розуміючи те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, маючи прямий умисел на укладання таких договорів, уклав та підписав електронним підписом договір № 722000026 від 01.09.2022 року з т.зв. «управлением Министерства внутренних дел Российской Федерации по г. Севастополю» (299008 м. Севастополь, пл. Повсталих, буд. 6, ИНН , КПП 920401001, ОГРН 759), таким чином здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Зокрема, відповідно до федерального закону від 05.04.2013 року «Про контрактну систему в сфері закупок товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» № 44-ФЗ, федерального закону від 29.12.2012 року «Про державне оборонне замовлення» № 275-ФЗ, постанови уряду рф від 24.11.2021 року № 2024 «Про правила казначейського супроводження», а також інших законів і нормативних правових актів рф, з метою забезпечення функціонування правоохоронного органу рф спільно підписав, в тому числі електронним підписом, з службовими особами т.зв. «управлением Министерства внутренних дел Российской Федерации по г. Севастополю» договір № 722000026 від 01.09.2022 року щодо виконання робіт з капітального ремонту складу озброєння «управления Министерства внутренних дел Российской Федерации по г. Севастополю» на суму 6 245 217,60 російських рублів.

Відповідно до умов договору та відомостей з сайту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням http://zakupki.gov.ru» вказаний договір, станом на 21.03.2023 року, переведений в статус «Исполнение завершено».

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, тобто у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

31.08.2024 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме, шляхом опублікування повідомлення про підозру на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 31.08.2023 року та у засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 02.09.2023 року.

Між тим, санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає конфіскацію майна, як додатковий вид покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно (автомобіль), яке підлягає арешту, є відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно з даним реєстром, ОСОБА_6 є власником легкового автомобілю марки «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 10.09.2008, VIN: НОМЕР_4 .

Отже, на думку органу досудового розслідування, накладення арешту на вказане майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином у встановлений законом спосіб, за таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду вказаного клопотання без участі власника майна.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально - правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , а саме легковий автомобіль марки «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 10.09.2008, VIN: НОМЕР_4 , із забороною розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: