н/п 1-кс/766/6456/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання прокурора Білозерського відділу Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000654 від 29.06.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

13.08.2024 року прокурор звернувся до слідчого суддів з клопотанням, якому просив: накласти арешт на транспортний засіб мотоцикл Lifan, р. н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , який вилучено у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.08.2024, та який в подальшому поміщено на майданчик тимчасового утримання т/з ГУНП в Херсонській області за адресою - Херсонська область, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе, 5 із забороною в користуванні, розпорядженні та відчуженні такого майна.

Клопотання мотивовано тим, що 12.09.2024 близько 14:00 годин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи мотоциклом ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 знаходячись на узбіччі вул. Освітянської в с. Киселівка, Херсонського району, Херсонської області розпочав рух, здійснюючи розворот ліворуч допустив зіткнення з мотоциклом Lifan, р. н. НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинна травма, перелом правої ключиці, рвана рана правої гомілки, садна правої сідниці.

У ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.08.2024 у період часу з 18:20 год., по 19:10 год., було вилучено транспортний засіб - мотоцикл ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 , який відповідно до «паспорту мотоцикла» НОМЕР_4 належить - ОСОБА_7 , яким керував - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. т. НОМЕР_5 ), та транспортний засіб мотоцикл Lifan, р. н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , яким керував - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. т. НОМЕР_6 ), які поміщено на майданчик тимчасового утримання т/з ГУНП в Херсонській області за адресою - Херсонська область, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе 5.

12.08.2024 слідчим винесено постанову про визнання транспортних засобів - мотоцикл ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 , та транспортного засобу мотоцикл Lifan , р. н. НОМЕР_1 речовими доказом по кримінальному провадженню.

Підставою та метою арешту згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів, а саме транспортного засобу, доки на ньому збереглися сліди злочину, оскільки для проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди необхідно проведення ряду обов`язкових судових експертиз, в тому числі і авто технічну.

Завданням арешту майна згідно ч. 2 ст. 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження, а також запобігання можливості власником відремонтувати транспортний засіб і знищити слідову інформацію, що може завадити об`єктивно провести експертне дослідження.

Підставою арешту майна є те, що вилучене майно постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, а також позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування особою майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення

Метою арешту майна є збереження вищезазначеного вилученого, що визнано речовим доказом оскільки воно може бути використане, як доказ та має важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту саме на це майно обґрунтована необхідністю збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, а також, необхідності проведення з ним експертних досліджень.

При цьому, існують обставини щодо необхідності у застосуванні заборон відчуження, користування та розпорядження тимчасово вилученим майном, які речовим доказом, оскільки не накладення ухвалою слідчого судді на вказане майно арешту та відповідно їх подальше повернення володільцю унеможливить подальше проведення відповідних експертних досліджень та може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, та, відповідно, до визнання неналежним та недопустимим речовими доказами при подальшому судовому розгляді вказаного кримінального провадження.

У разі зволікання із наданням дозволу на арешт майна (речових доказів) виникає ризик їх знищення або переховування, тощо, а тому є необхідність розглянути клопотання у відсутності власника вилученого майна.

Таким чином, встановлено, що вилучений транспортний засіб являється безпосереднім знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, зберігає на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, причини неявки не пояснив, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку смс-повістки.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що 12.09.2024 близько 14:00 годин ОСОБА_5 , керуючи мотоциклом ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 , знаходячись на узбіччі вул. Освітянської в с. Киселівка, Херсонського району, Херсонської області розпочав рух, здійснюючи розворот ліворуч та допустив зіткнення з мотоциклом Lifan, р. н. НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинна травма, перелом правої ключиці, рвана рана правої гомілки, садна правої сідниці.

У ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.08.2024 у період часу з 18:20 год., по 19:10 год., було вилучено транспортний засіб - мотоцикл ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 , який відповідно до «паспорту мотоцикла» НОМЕР_4 належить - ОСОБА_7 , яким керував - ОСОБА_5 та транспортний засіб мотоцикл Lifan, р. н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , яким керував - ОСОБА_6 , які поміщено на майданчик тимчасового утримання т/з ГУНП в Херсонській області за адресою - Херсонська область, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе 5.

12.08.2024 слідчим винесено постанову про визнання транспортних засобів - мотоцикл ПМЗ-5-402 (Муравей), р. н. НОМЕР_3 , та транспортного засобу мотоцикл Lifan , р. н. НОМЕР_1 речовими доказом по кримінальному провадженню.

З огляду на викладене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є знаряддям злочину, а не накладення арешту може призвести до його знищення, псування, приховування, відчуження, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність його збереження як речового доказу, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання ним та його відчуження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб мотоцикл Lifan, р. н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , який вилучено у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.08.2024 року, шляхом заборони користування, розпоряджання вказаним майном та його відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1