Справа № 591/9384/24
Провадження № 1-кс/591/3009/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2024 року м.Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря- ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у кримінальному провадженні №0000047 від 23.01.2024 звернувся з клопотанням, в якому просив обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та існують ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зможуть бути забезпечені іншими більш м`якими

запобіжними заходами.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник в судовому засіданні підтримала скаргу про незаконне тримання ОСОБА_5 під вартою більше 36 годин без ухвали слідчого судді, а також - письмові заперечення на клопотання слідчого та просила відмовити слідчому у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника та повідомив, що затримали його 30.10.2024 року близько 7-00 год., в м.Києві, у квартирі за адресою його постійного мешкання поліцейські, які сказали, що потрібно сходити на відмітку до відділу поліції та що це займе 5-10 хвилин. Після прибуття до відділу поліції у м.Києві, його повезли до ВСП, де тримали до ранку наступного дня. 31.10.2024 його повезли у м.Полтава, де на промзоні тримали в казармі близько 2 діб. На 3 день тримання приїхав автобус, на якому його та інших затриманих привезли на Агроагрегатний завод, а ввечері знову посадили в мікроавтобус та близько 00-00 год. доставили у м.Суми, де тримали в якійсь квартирі, де, навіть, не було де спати. Потім вранці 04.11.2024 їх відвезли та тримали у якомусь гаражі, де він разом іншими затриманими перебували приблизно до 11-00, а вже потім його відвели до слідчого, який йому вручив документи (повідомлення про підозру, ухвалу про дозвіл на його затримання та клопотання про обрання запобіжного заходу з додатками), а також викликав захисника та склав протокол про затримання. У слідчого він був приблизно до 17-00 год. 04.11.2024, після чого його возили у лікарню і тільки потім доставили в ІТТ. Зазначав також, що після затримання його вперше погодували тільки через добу, потім ще один раз - 01.11.2024, тобто ще через добу. На другий та третій день, коли вони перебували у м.Полтава, то їх годували тричі на день, але коли прибули до м.Суми, то вперше він поїв тільки, коли вже його доставили в ІТТ.

Також розповів, що у січні 2023 року він добровільно мобілізувався та проходив військову службу, є учасником бойових дій (у м.Бахмут), має відзнаку за участь у бойових діях. Він ніколи не відмовлявся і не відмовляється виконувати свій військовий обов`язок, проте готовий нести службу там, де дозволяє йому стан здоров`я. У військову частину не повернувся після того, як примусово на вимогу командування військової частини перервав лікування, прибув та подав рапорт про те, що йому потрібно продовжити лікуватись, але рапорт не був задоволений. За станом здоров`я він не міг виконувати ті обов`язки, які від нього вимагали, про що повідомляв командуванню, але його не чули та на лікування, якого він потребував, не відпускали. В подальшому він без дозволу командування військової частини лікувався, а після лікування весь час перебував за місцем свого фактичного мешкання у м.Києві. Не повертався, оскільки не знав точно як йому діяти, а під час розмови з безпосереднім своїм командиром, останній повідомив йому, що він СЗЧешник, тому не потрібно повертатися. При цьому, він весь час перебував на зв`язку, місце проживання та номерів телефону не змінював і всі у військовій частині знали, що він знаходиться в м.Киів, за відомою командуванню адресою, яку, доречи, останні зазначили і в характеристиці. В особовій справі також вказана адреса фактичного проживання м.Київ. Крім того, він багато разів спілкувався з побратимами та своїм безпосереднім командиром ОСОБА_7 , місяці три тому відправляв йому свою амуніцію, отримував від нього фото виданого вже після 21.11.2023 року посвідчення учасника бойових дій. Про існування кримінального провадження дізнався тільки 04.11.2024, раніше зі слідчим та прокурором не спілкувався та вони йому не телефонували і не надсилали повістки чи інші процесуальні документи за адресою його фактичного мешкання. Також зазначив, що особисто в м.Ромни він повістки не отримував і не міг отримувати, так як не проживав і не перебував там.

Також запевняв, що усі зазначені у клопотанні слідчим ризики ґрунтуються на припущеннях, так як він не вчиняв і не має намірів вчиняти дії, пов`язані з переховуванням від органів досудового розслідування, йому немає сенсу впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки усі докази, якими він обґрунтовує свою позицію по справі та за допомогою яких має намір захищатись від пред`явленої підозри, вже має у своєму володінні. Також, зазначив, що до цього часу ніколи не притягувався до відповідальності, має позитивні характеристики, міцні сімейні і соціальні зв`язки, тому немає намірів вчиняти інші правопорушення.

За таких обставин, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали клопотання підтверджують те, що Четвертим слідчим відділом ( з дислокацією в м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві, проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000047 від 23.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом того, що ОСОБА_5 21.11.2023 року самовільно залишив розташування військової частини, в якій проходив військову службу, та з моменту залишення обов`язки військової служби не виконував, а займався особистими справами.

Ухвалою слідчого судді від 02.10.2024 року, в рамках вказаного кримінального провадження було надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до протоколу від 04.11.2024 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України та на підставі ухвали слідчого судді. До суду ОСОБА_5 був доставлений о 14-00 год. 05.11.2024 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити: наявність обґрунтованої підозри, існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному випадку, додані до клопотання документи містять дані, які дають підстави об`єктивному спостерігачу вважати, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, яке йому інкримінують органи досудового розслідування. Тобто, оголошену підозру на даний час слід вважати обґрунтованою. А усі обставини, які стосуються суті оголошеної підозри та повідомлялись стороною захисту слідчому судді під час розгляду клопотання, в порядку ст.91 КПК України зобов`язані з`ясовуватись слідчий та прокурор під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000047.

У поданому клопотанні слідчий вказував на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду мотивовано виключно тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі притягнення його до кримінальної відповідальності.

Але, слід зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, та що тільки, якщо у сукупності з іншими обставинами тяжкість обвинувачення збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, то тоді можливо застосовувати найсуворіший запобіжний захід.

У даному випадку в матеріалах клопотання та в судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_5 не проживав за місцем реєстрації у м.Ромни, а фактично мешкав у м.Києві. При цьому, документи, які надавались слідчому військовою частиною, містили точну адресу мешкання ОСОБА_5 у м.Києві. Натомість слідчий на таку адресу фактичного мешкання ОСОБА_5 жодних документів не направляв, не ініціював і не вживав заходи кримінального провадження, направлені на забезпечення явки ОСОБА_5 для проведення слідчих чи процесуальних дій, як-то: виклики та приводи за фактичним місцем мешкання підозрюваного, грошові стягнення.

Водночас, не спростованою слідчим та прокурором є інформація про те, що ОСОБА_5 після 21.11.2024 фактично весь час перебував за місцем фактичного мешкання у м.Києві, в квартирі своєї дружини, яка на праві власності належить батьку останньої, та в якій підозрюваного фактично і затримали. Саме в м.Києві ОСОБА_5 має сталі сімейні і соціальні зв`язки, що підтверджується наданими захисником документами.

За таких обставин, досить дивними виглядають обставини того, що з січня по жовтень 2024 року, слідчий нібито не міг встановити місцезнаходження ОСОБА_5 , а як тільки отримав ухвалу слідчого судді про дозвіл на затримання, то відразу місце фактичного перебування і проживання підозрюваного органам досудового розслідування стало відомо і затримання відбулось без будь-яких перешкод чи ухилень з такого місця проживання ОСОБА_5 .

Враховуючи вищезазначене, а також, беручи до уваги такі дані про особу, що підозрюваний раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, має статус учасника бойових дій, а також потребує лікування через стан свого здоров`я, - необґрунтованими і безпідставними є твердження слідчого та прокурора про те, що ОСОБА_5 має намір вдатись до спроб переховування саме від органів досудового розслідування чи суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, вважаю такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, зазначені слідчим у клопотанні ризики, передбачені п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, мотивами існування таких ризиків у клопотанні зазначено те, що підозрюваний може створювати штучні докази, впливати на осіб, зокрема з числа військовослужбовців військової частини, де він проходив службу, та підбурювати останніх до дачі завідомо неправдивих показань для підтвердження висунутих ним у подальшому версій.

Але, слід зазначити, що ані матеріали клопотання, ані усні пояснення прокурора в суді по суті поданого клопотання не містили об`єктивних даних на підтвердження таких мотивів існування ризиків. Натомість, як було з`ясовано під час розгляду даного клопотання, слідчий вперше спілкувався з ОСОБА_5 тільки 04.11.2024 року та ще не здійснював його допит в статусі підозрюваного по справі, тому об`єктивно взагалі на час складання і подачі клопотання не знав і до цього часу не знає позиції захисту по даній справі.

Крім того, будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 впливав чи міг впливати на інших військовослужбовців з числа тих, кого органи досудового розслідування вже допитали чи мають намір допитати як свідків у даному кримінальному провадженні, в матеріалах немає. Водночас, згідно вимог чинного законодавства свідки перед їх допитом попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Тобто, слідчим та прокурором не доведено існування жодного з зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що в даному випадку, слідчим та прокурором доведено існування обґрунтованої підозри, водночас не доведено існування ризиків, визначених ст.177 КПК України, вважаю що в силу вимог чинного КПК України відсутні підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, водночас, є підстави для виконання вимог ч.3 ст.194 КПК України.

Тобто, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Що стосується поданої захисником скарги в порядку ст.206 КПК України, то слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення свободи особи.

Таким чином, звільнення особи з-під варти може бути здійснено слідчим суддею вже за результатами перевірки відомостей, які створили у нього обґрунтовану підозру, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, чи інших правових підстав для позбавлення свободи, утримується під вартою незаконно.

В даному випадку, стороною захисту було надано копію протоколу затримання ОСОБА_5 , який датовано 04.11.2024 року, та у якому зазначено про те, що фактичний час затримання підозрюваного 10-43 год. 04.11.2024 року.

Водночас, як у протоколі затримання, так і під час судового засідання ОСОБА_5 наполягав на тому, що фактично його затримали ще 30.10.2024 року за місцем фактичного мешкання у м.Києві.

Таких відомостей прокурором не було спростовано, як і не надано слідчому судді доказів на спростування обставин затримання та тримання, про які детально розповів ОСОБА_5 та про які зазначено у поясненнях дружини затриманого. Крім того, прокурор, який був присутній в судовому засіданні, не володів взагалі інформацією про обставини затримання і тримання ОСОБА_5 , але не заявив жодного клопотання слідчому судді для можливості реалізувати свої процесуальні права та подати докази на спростування зазначених підозрюваним обставин. До того ж, прокурор не зміг надати відповідей на жодне з запитань слідчого судді, які стосувались обставин затримання ОСОБА_5 , обставин недоставляння підозрюваного до суду протягом 36 год. з моменту фактичного затримання та обставин тримання ОСОБА_5 у місцях несвободи в період з 07-00 год. 30.10.2024 по 14-00 год. 05.11.2024.

Враховуючи такі обставини, на виконання обов`язку, передбаченого ч.3 ст.206 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 було негайно звільнено з-під варти в залі суду після з`ясування таких обставин та подальший розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відбувався після того, як ОСОБА_5 звільнили і він зайняв місце в залі судового засідання поряд із своїм захисником, не будучи позбавленим свободи.

Як зазначалось вище, захисник підозрюваного в своїй скарзі просила визнати тримання ОСОБА_5 у період з 30.10.2024 по 05.11.2024 незаконним, а сам підозрюваний розповів яким чином, де його було фактично затримано 30.10.2024, що з ним відбувалось після такого затримання та в яких умовах його тримали.

Слід звернути увагу на те, що компетенція слідчого судді та рішення, які має право приймати слідчий суддя за результатами розгляду скарги поданої в порядку ст.206 КПК України, визначені саме у цій статті Кодексу.

Зокрема, як зазначалось вище, саме в межах компетенції і реагуючи в рамках поданої захисником скарги на встановлені обставини позбавлення ОСОБА_5 свободи, слідчий суддя виконала обов`язок та негайно звільнила в залі суду з-під варти підозрюваного, який був доставлений для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, в даному випадку було встановлено, що підставою для затримання ОСОБА_5 була ухвала слідчого судді від 02.10.2024 року про дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

При цьому, слід зазначити, що в силу вимог ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

В даному випадку, як вже неодноразово зазначалось вище, в судовому засіданні було з`ясовано, що починаючи з 07-00 год. 30.10.2024 ОСОБА_5 перебував поряд з поліцейськими, якими був доставлений до відділу поліції. В подальшому в період з 30.10.2024 і до 04.11.2024 (тобто, до моменту доставлення підозрюваного до кабінету слідчого ДБР) місцеперебування ОСОБА_5 та приміщення, в яких він утримувався та вимушений був залишатись, визначались іншими особами з числа правоохоронних органів.

Після доставлення ОСОБА_5 до слідчого та складання протоколу його затримання, ОСОБА_5 перебував у приміщенні ІТТ та був доставлений до слідчого судді для розгляду скарги захисника та клопотання слідчого на 14-00 год. 05.11.2024.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у протоколі затримання ОСОБА_5 вказував слідчому про фактичну дату його затримання, а також розповідав про обставини затримання і тримання, але слідчий на такі обставини фактично не відреагував і, зазначаючи в протоколі дату і час доставлення ОСОБА_5 до свого кабінету як дату та час фактичного затримання, навіть не задався питаннями про те, а як же особа, яка фактично перебувала і була затримана у м.Києві опинилась у м.Суми, хто здійснював затримання підозрюваного, хто доставляв ОСОБА_5 з м. Києва через м.Полтава у м.Суми тощо.

Більше того, склавши протокол затримання, слідчий його копію до слідчого судді ані відразу після складання, ані до чи під час розгляду клопотання не надав і в матеріалах даної справи міститься лише копія, яку надала слідчому судді сторона захисту разом зі скаргою за ст.206 КПК України, яка є предметом розгляду в рамках даного провадження. Про затримання ОСОБА_5 та необхідність розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до затриманого підозрюваного слідчий повідомив помічника слідчого судді тільки в телефонному режимі, не направивши офіційного повідомлення про такі обставини чи, як зазначалось вище, протоколу затримання.

Прокурор, який був присутній під час розгляду скарги захисника і клопотання слідчого, не міг надати відповіді на питання, які підлягали з`ясуванню, а саме: хто здійснював фактичне затримання ОСОБА_5 , чи були такі особи уповноважені слідчим на вчинення таких дій та чи мали ухвалу слідчого судді як підставу для затримання під час здійснення затримання, чому особи, що здійснювали затримання ОСОБА_5 та тримали його, позбавивши свободи, не виконали вимог ч.4 ст.208 КПК України (негайно не повідомили затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також не роз`яснили право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього).

Тобто, в даному випадку сукупність вищенаведених обставин, які не були спростовані органами досудового розслідування, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_5 був фактично затриманий 30.10.2024 о 07-00 год., але доставлений до слідчого судді лише 05.11.2024 року о 14-00 год., тобто з порушенням встановленого ч.1 ст.191 КПК України строку і, відповідно, безпідставно та незаконно був позбавлений свободи після спливу 36 годин з моменту фактичного затримання, а саме у період з 19-00 год. 31.10.2024 до 14-37 год. 05.11.2024 року (з моменту фактичного затримання в м.Києві та фактичного звільнення з-під варти на підставі ухвали слідчого судді в залі суду після з`ясування обставин).

Крім того, ОСОБА_5 розповів в суді як та ким порушувались його права як затриманої особи, у тому числі повідомив про факти його тримання у неналежних умовах та про факти того, що в під час позбавлення свободи його не годували по цілій добі. Але встановлення чи спростування таких обставин тримання, позбавлення свободи та порушення прав підозрюваного виходить за межі компетенції слідчого судді та потребує ретельної перевірки, яка може відбуватись не згідно ст.206 КПК України, а у інші способи та порядок, що передбачені чинним законодавством.

Компетенція ж слідчого судді в цьому випадку обмежена можливістю вчинення дій, що передбачені ч.6 ст.206 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначає, що на прокуратуру покладаються такі функції : нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах.

Крім того, прокурор є уповноваженою особою на внесення відомостей до ЄРДР по заявах, в яких містяться відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що скарга захисника, подана в порядку ст.206 КПК України підлягає частковому задоволенню і слід прийняти рішення про направлення такої скарги адвоката до Генеральної прокуратури для проведення перевірки фактів, викладених як у скарзі, так і у повідомлених слідчому судді та зафіксованих в даній ухвалі поясненнях ОСОБА_5 , які він надав під час розгляду клопотання, а також - для вжиття заходів реагування згідно чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-197,206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Скаргу захисника про незаконне тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити частково.

Направити до Генеральної прокуратури скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 від 05.11.2024 про порушення його прав і незаконне тримання - для проведення дослідження фактів, викладених в цій скарзі, та вжиття заходів реагування згідно чинного законодавства. Про вжиті заходи повідомити скаржника.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1

05.11.2024 за результатами розгляду та на підставіст.376 КПК України було складено та оголошено резолютивну частину судового рішення, а повний текст ухвали проголошено 06.11.2024 о 08-45 год.