Справа № 456/6432/23
Провадження № 1-кп/456/185/2024
ВИРОК

іменем України

"22" листопада 2024 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станків Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період з 02 листопада 2022 року по 23 вересня 2023 року, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 , а саме, викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило дратівливість, неспокій, внутрішню напругу, страх, головні болі, знижену працездатність, які призвели до порушення адаптації та змішаної тривожно-депресивної реакції. Зокрема, 02 листопада 2022 року, близько 16:30 години, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 в квартирі за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 , за що в подальшому визнаний постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2022 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень. Окрім цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 07 червня 2023 року, близько 15:00 години, ОСОБА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 в квартирі за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 .

Також, 22 червня 2023 року, близько 22:20 години, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 в квартирі за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого ображав останню нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 . В подальшому, ОСОБА_4 визнаний постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023 винним у вчиненні 07.06.2023 та 22.06.2023 адміністративних правопорушень та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Надалі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 17 червня 2023 року, близько 20:00 години, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 в квартирі за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 , за що в подальшому визнаний постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.07.2023 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Окрім цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 23 вересня 2023 року, близько 00:20 години, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто вчинив психологічне насильство відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 в квартирі за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах. що призвело до психологічних страждань, розладу здоров`я та погіршення якості життя потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Стаття /частина статті/ закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 126-1 - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Санкція ст.126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Твердження сторін.

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 12 грудня 2023 року слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та погоджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив домашнє насильство відносно потерпілою ОСОБА_5 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності. Просить суд ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України й призначити йому покарання у виді 160 /ста шістдесяти/ годин громадських робіт. Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід згідно зі ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (одного місяця).

Правова позиція потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 під час надання показань повністю підтримала позицію прокурора, викладену в обвинувальному акті та підтриману в судовому засіданні, просить суд визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та покарати згідно з законом. Вказала, що обвинувачений систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.

Надані обвинуваченим ОСОБА_4 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за статтею 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав частково та пояснив, що потерпіла ОСОБА_5 його сестра, яка на всіх злиться, в тому числі на маму та на нього. В сестри є син інвалід 2 групи. В нього часто виникають конфлікти із сестрою, хоча він намагається з сестрою не спілкуватися, але вона постійно викликає поліцію. Він притягався до адміністративної відповідальності, хоча також міг написати заяву в поліцію на сестру, оскільки вона розбила йому голову. Він дійсно кожного дня випиває, однак поводить себе спокійно, сестра сама провокує конфлікт. На даний час конфлікти між ними відсутні.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за яким обвинувальний акт надійшов до суду визнає частково, за клопотанням сторони обвинувачення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що обвинувачений це її рідний брат, з яким вони проживають разом в АДРЕСА_3 . Крім них, в даній квартирі також проживає їхня мати ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 . Обвинувачений щодня зловживає алкоголем та провокує конфлікти, сварки. ЇЇ син інвалід 2 групи, в нього було 5 операцій, він епілептик, однак обвинувачений на це не зважає. Обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння нецензурно лається, погрожує та проклинає їх, і так відбувається щодня. Це триває з 2022 року, вона викликала поліцію, були складені адміністративні протоколи за вчинення домашнього насильства. Через такі дії обвинуваченого вона переживає психологічний стрес, крім цього хвилюється за життя хворого сина;

показаннями свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні про те, що обвинувачений - це рідний брат його матері. Пояснив, що його мама перебувала за кордоном та пересилала гроші бабусі, а остання витрачала їх на випивку для обвинуваченого. Бабуся й далі продовжує купляти алкоголь сину. Вдома щодня відбуваються сварки та конфлікти, які вчиняє обвинувачений. ОСОБА_4 вчиняє відносно матері домашнє насильство, погрожує та ображає її. З бабусею в нього теж неприязні відносини, оскільки вона заступається за обвинуваченого;

показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що вона є матір`ю обвинуваченого, з яким проживає, крім них, в квартирі проживають її донька та внук. Обвинувачений, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння кричить та дебоширить, донька тоді викликає поліцію. Між сином та донькою відбуваються сварки, вони обзивають один одного, буває що доходить до бійки;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000873 від 06.10.2024, з якого вбачається, що в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою звернулася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , про те, що її брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з нею, систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство;

рапортом старшого інспектора-чергового Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 23.09.2023, з якого вбачається, що 23.09.2023 о 17:10 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.09.2023 о 17:10 год. за адресою: АДРЕСА_1 брат заявниці ОСОБА_5 дебоширить;

заявою ОСОБА_5 від 23.09.2023, адресованою начальнику Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , з якої вбачається, що остання просить притягнути до кримінальної відповідальності її брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за систематичне вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного та фізичного характеру;

рапортом ст. ДОП ВП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 від 06.10.2023, з якого вбачається, що в нього на розгляді знаходяться матеріали перевірки внесені до ІТС ІПНП 23.09.2023 за №9969, по зверненню гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 щодо вчинення відносно неї домашнього насильства братом ОСОБА_4 . В ході розгляду даних матеріалів встановлено, що ОСОБА_4 систематично протягом року вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_5 та притягувався Стрийським міськрайонним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за ч. ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо кривдника ОСОБА_4 відносно постраждалої особи ОСОБА_5 , з якої вбачається, що рівень небезпеки високий;

копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії НОМЕР_1 від 23.09.2023, з якого вбачається, що відносно ОСОБА_4 застосовано заходи термінового заборонного припису за скоєння домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_5 , а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою;

копією постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та з урахуванням ч.2 ст. 36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн.;

копією постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.07.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.;

копією постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2022, з якої вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.;

копією постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2022, з якої вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.;

консультаційним висновком спеціаліста №7 ВП «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО «СМОЛ» від 20.10.2023, з якого вбачається, що ОСОБА_5 пройшла огляд лікаря-психіатра та та їй встановлено діагноз: F43.2 порушення адаптації, змішана тривожно-депресивна реакція.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд вважає показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 чіткими, логічними та такими, що прямо підтверджують обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, вказані показання є такими, що об`єктивно в цілому і з висвітленням деталей відтворюють події не в завуальованому, а максимально наближеному до реальності вигляді, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Письмові докази у справі підтверджують той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 є кривдником і неодноразово застосовував адміністративно каране домашнє насильство по відношенню до потерпілої, зокрема в період з 02 листопада 2022 року по 23 вересня 2023 року, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 , а саме, викликало в неї порушення сну, загальну слабкість, дратівливість, неспокій, внутрішню напругу, страх, головний біль, зниження працездатності.

Наведене зокрема стверджується постановами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2022, 09.12.2022, 18.07.2023, 25.07.2023, згідно з якими ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Обвинувачений в судовому засіданні не заперечив факту притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУаАП.

Суд не вважає, що притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності виключає можливість притягнення його до кримінальної відповідальності, зважаючи на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду у справі № 583/3295/19 від 25.02.2021, суд вказав, що відповідно до принципу юридичної відповідальності «nonbis in idem» особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Цей принцип закріплено в ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена статтею 173-2КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеноїст. 126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права.Конституція Українимає найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основіКонституціїі повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Зокрема, у п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначено домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

При цьому ст. 2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтяхКК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами» від 06 грудня 2017 року №2227-VIII КК України доповнено ст. 126-1 КК України, згідно із якою домашнє насильство - це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Окрім того, юридична відповідність за домашнє насильство передбачена не лише кримінальним законом, а й ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якої домашнє насильство визначається як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбаченезакономправо, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, наведені аргументи переконують, що поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.

Наведена правова позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19, провадження №51-4000км19.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та практики ЄСПЛ, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окремустаттю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченест.126-1 КК України, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно та систематично вчиняв відносно своєї рідної сестри ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 .

Проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85,94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст.126-1 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнімдлявиправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

На переконання суду, ОСОБА_4 не усвідомив своєї протиправної поведінки та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не знаходиться, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої обставини. З огляду на викладене, особу винного, позицію прокурора, який просить призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, позицію потерпілої, яка у вирішенні питання призначення покарання покладається на розсуд суду, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ст.126-1 КК України у виді громадських робіт.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 374, 471, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України й призначити йому покарання у виді 160 /ста шістдесяти/ годин громадських робіт.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід згідно зі ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (одного місяця).

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, зокрема за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисник - подати клопотання про помилування.

Головуючий суддя ОСОБА_1