печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з земельної ділянки.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та в ньому відпала, оскільки ОСОБА_5 набув зазначене майно у встановленому законом порядку та не має жодного відношення до обставин, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні та не має жодного процесуального статусу.

У судовому засіданні представник клопотання підтримала, просив задовольнити його в повному обсязі, прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки на даній стадії досудового розслідування триває проведення необхідних (слідчих) дій, необхідних для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 року, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0002149 від 21.10.2021, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3ст. 365, ч. 4ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за фактом зловживання службовим становищем службовими особами правоохоронних органів та органів державного контролю, у тому числі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, Державного агентства лісових ресурсів України та Державного агентства водних ресурсів України.

Постановою слідчого земельні ділянки визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/16823/22-к від 12.07.2022 в рамках кримінального провадження № 0002149 накладено арешт на земельні ділянки, зокрема і земельну ділянку кадастровий номер :33:016:0002 з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, як вбачається з клопотання, власником земельної ділянки, що має кадастровий номер :33:016:0002 є ОСОБА_5 , що підтверджується доданими до клопотання документами.

Так. 15.05.2020 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 набув право власності на садовий будинок незавершеного будівництвом, розташований на земельній ділянці, площею 0, 1527, цільове призначення - для ведення колективного садівництва, кадастровий номер: :33:016:0002, за адресою: АДРЕСА_1 .

15.05.2020 ним був укладений договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, і набуття права власності на неї в той же день було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Окрім цього, суд бере до уваги доводи предстаника, що 08.05.2024 внаслідок застосування військового озброєння збройними формуваннями російської федерації, будинок, автомобіль та інше майно, яке знаходилося на цій земельній ділянці, зазнали суттєвих пошкоджень, а про вказаний факт було внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 438 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000652 від 08.05.2024, у якому ОСОБА_5 визнано потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Окрім цього, п. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, прокурором у судовому засіданні не наведено жодних підстав чи обставин, які б підтверджували, що скасування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі арештованого майна, зокрема, земельної ділянки або, що арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання слідчим чи прокурором того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000009, а відтак не є особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може бути забезпечено завдання арешту майна у кримінальному провадженні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 придбав вказану земельну ділянку в передбачений законом спосіб, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

Разом з тим, зазначені обставини прокурором не спростовані.

Тобто, вказані відомості спростовують викладену прокурором інформацію щодо будь-якої причетності земельної ділянки до кримінального провадження, тобто підтверджують, що її майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім цього, суд зважає на ту обставину, що досудове розслідування триває понад 2 роки з моменту накладення арешту на зазначену земельну ділянку, однак жодних доказів, що земельна ділянка отримана незаконно слідчому судді не надано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підстав для скасування арешту, з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а також у зв`язку із відсутністю обгрунтованих підстав для його застосування, оскільки ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні та, враховуючи, що майно набуте у встановленому законом порядку, а ОСОБА_5 відповідно є добросовісним його набувачем, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2022 у справі № 757/16823/22-к, у частині арешту земельної ділянки з кадастровим номером :33:016:0002, яка на праві власності належить ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, заборону на відчуження, розпорядження та користування земельної ділянки з кадастровим номером :33:016:0002, яка на праві власності належить ОСОБА_5 , а також заборону зміни її конфігурації або цілісності, знищення насаджень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1