Справа № 697/2063/24
Номер провадження 1-кп/697/233/2024
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000139 від 05.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Склименці, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, групи інвалідності не має, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лиман, Добропільського району, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, групи інвалідності не має, не маючого неповнолітніх дітей, раніше судимого: 20.10.2023 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання, призначеного за сукупністю злочинів, з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік, маючого не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, згідно якого ОСОБА_4 29.08.2024 близько 17:20 год, разом із ОСОБА_5 перебували біля входу до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №1-4147 від 06.11.2009 та договору міни № 1-5526 від 23.12.2016 належить на праві власності ОСОБА_6 , де стукали у металеву хвіртку домоволодіння, з метою зустрічі з ОСОБА_6 та в цей час у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник спільний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В цей час ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, маючи спільний намір спрямований на протиправне порушення недоторканості іншого володіння особи, порушення гарантованого права, передбаченого ст. 30 Конституції України щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на недоторканість житла, без добровільного дозволу власника чи вмотивованого рішення суду, діючи без законних на те підстав, розуміючи, що домоволодіння по АДРЕСА_4 , йому не належить та він не має дозволу власника на вхід до вказаного домоволодіння, перестрибнув через металевий паркан вищевказаного домоволодіння, неподалік металевої хвіртки, після чого підійшов до неї та відчинив замок ручки вказаної хвіртки, яка на той момент була зачиненою, і тим самим незаконно проник на територію вказаного домоволодіння.

В цей момент ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи спільний намір спрямований на протиправне порушення недоторканості іншого володіння особи, порушення гарантованого права, передбаченого ст. 30 Конституції України щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на недоторканість житла, без добровільного дозволу власника чи вмотивованого рішення суду, діючи без законних на те підстав, розуміючи, що домоволодіння по АДРЕСА_4 йому не належить та він не має дозволу власника на вхід до вищевказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу, зайшов на його подвір`я через відчинену металеву хвіртку за ОСОБА_5 , і тим самим незаконно проник на територію вказаного домоволодіння, в якому у подальшому разом із ОСОБА_5 направився до вхідних дверей домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 , де продовжили стукати в них, однак в цей їх помітив сусід потерпілого ОСОБА_7 , який на той момент знаходився біля відчиненої металевої хвіртки вказаного домоволодіння та висловив вимогу негайно покинути територію домоволодіння ОСОБА_6 , після чого останні вийшли на вулицю та направилися у невідомому напрямку, і тим самим порушили право на недоторканість володіння потерпілого ОСОБА_6 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою.

ОСОБА_5 29.08.2024 близько 17:20 год., разом із ОСОБА_4 перебували біля входу до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №1-4147 від 06.11.2009 та договору міни № 1-5526 від 23.12.2016 належить на праві власності ОСОБА_6 , де стукали у металеву хвіртку домоволодіння, з метою зустрічі з ОСОБА_6 та в цей час у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник спільний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В цей час ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, маючи спільний намір, спрямований на протиправне порушення недоторканості іншого володіння особи, порушення гарантованого права, передбаченого ст. 30 Конституції України щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на недоторканість житла, без добровільного дозволу власника чи вмотивованого рішення суду, діючи без законних на те підстав, розуміючи, що домоволодіння по АДРЕСА_4 йому не належить та він не має дозволу власника на вхід до вказаного домоволодіння, перестрибнув через металевий паркан вищевказаного домоволодіння, неподалік металевої хвіртки, після чого підійшов до неї та відчинив замок ручки вказаної хвіртки, яка на той момент була зачиненою, і тим самим незаконно проник на територію вказаного домоволодіння.

В цей момент ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи спільний намір спрямований на протиправне порушення недоторканості іншого володіння особи, порушення гарантованого права, передбаченого ст. 30 Конституції України щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на недоторканість житла, без добровільного дозволу власника чи вмотивованого рішення суду, діючи без законних на те підстав, розуміючи, що домоволодіння по АДРЕСА_4 йому не належить та він не має дозволу власника на вхід до вищевказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу, зайшов на його подвір`я через відчинену металеву хвіртку за ОСОБА_5 , і тим самим незаконно проник на територію вказаного домоволодіння, в якому у подальшому разом із ОСОБА_5 направився до вхідних дверей домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 , де продовжили стукати в них, однак в цей їх помітив сусід потерпілого ОСОБА_7 , який на той момент знаходився біля відчиненої металевої хвіртки вказаного домоволодіння та висловив вимогу негайно покинути територію домоволодіння ОСОБА_6 , після чого останні вийшли на вулицю та направилися у невідомому напрямку, і тим самим порушили право на недоторканість володіння потерпілого ОСОБА_6 .

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2024 призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку з відмовою від підтримання обвинувачення відносно останніх за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України. Зазначив, що рішення прийняв самостійно, без будь-якого примусу, добровільно і він не бажає підтримувати обвинувачення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували щодо закриття відносно них кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив кримінальне провадження закрити, оскільки у кримінальному провадженні приватного обвинувачення потерпілий відмовляється від обвинувачення.

Під час підготовчого судового засідання судом з`ясовано у сторін кримінального провадження, що вони цілком розуміють наслідки закриття кримінального провадження, а також, що їх позиції є добровільними, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин.

Розглянувши вказану заяву потерпілого, а також заслухавши думку прокурора, потерпілого та обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до абзацу другого ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, частиною першою статті 162 КК України (порушення недоторканності житла без обтяжуючих обставин).

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України.

Таким чином, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, зазначене кримінальне провадження відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 13.08.2018 (провадження № 51-7947 ск 18), юридична сутність кримінального провадження у формі приватного обвинувачення полягає в тому, що воно ініціюється лише потерпілим від цього злочину, його законним представником чи представником. Роль держави полягає в тому, щоб провести досудове розслідування та здійснити правосуддя. В таких кримінальних справах кримінально-правове та кримінальне процесуальне значення мають насамперед волевиявлення потерпілого, його оцінка діяння та особи того, хто його вчинив. Важливим є не те, чи примирився обвинувачений із потерпілим, а чи вибачив потерпілий його та чи примирився з ним. Тобто у вирішенні питання про закриття провадження в справах приватного обвинувачення визначна роль належить саме потерпілому.

При цьому, закон не вимагає згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження на зазначеній підставі, оскільки відмова потерпілого від обвинувачення веде до обов`язкового закриття кримінального провадження, що не суперечить вимогам статей 26, 284, 477 КПК України (правова позиція Верховного Суду від 01.10.2018 (справа № 520/18002/13-к, провадження № 51-7209 ск 19).

Як вбачається з матеріалів провадження, зазначене кримінальне провадження розпочато слідчим на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 щодо незаконного проникнення до його житла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Тобто ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальному провадженні №0000139.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено клопотання про закриття вказаного кримінального провадження за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, претензій до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілий не має.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки це провадження є формою приватного обвинувачення і потерпілий відмовився від обвинувачення.

Запобіжний захід стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 372, п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000139 від 05.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме: у зв`язку з відмовою ОСОБА_6 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1