Провадження 1-в/193/119/24
У Х В А Л А

іменем України

10 вересня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2024 на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вважає, що усвідомив скоєне і повністю досяг мети свого виправлення. Наголосив, що через виробничу травму хребта, яку отримав у 2011 році, йому паралізувало ноги й він не може самостійно ходити, тому він є інвалідом І групи. Отримує пенсію по інвалідності у розмірі трохи більше 3 тис. грн. Через таку ваду здоров`я він не може працювати й більшість часу у Софіївській ВК-45 він проводить за дозвіллям, грає у шахи, спілкується з іншими засудженими, тощо. На волі на нього чекають рідна мати та дочка, які переїхали з м. Вугледару Донецької області через бойові дії у місті збройних формувань РФ до м. Дніпро. Дружина загинула внаслідок обстрілу міста. Пояснив, що у разі його звільнення планує деякий час проживати до своєї дочки та матері у м. Дніпро, також вважає, що зможе, що не зважаючи на вади здоров`я, знайти собі роботу та утримувати себе самостійно. Також зазначив, що від наркотичної залежності він вилікувався й психоактивні речовини (наркотики) більше його не цікавлять.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що засуджений ОСОБА_5 вимог режиму не порушує. Стягнень не має. Є інвалідом через неможливість самостійно пересуватися. Пояснив, що за бажанням засудженого йому б цілком можливо було знайти роботу у виправній колонії, яка була б йому по силам, проте він не проявляє жодної ініціативи до суспільно-корисної праці. Своєї позиції щодо долі клопотання засудженого не висловив, залишив його на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення даного клопотання засудженого ОСОБА_5 , вважає, що останній не досяг мети виправлення, тому ще потребує стороннього нагляду в умовах ізоляції.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що спочатку ОСОБА_5 було засуджено 19.11.2020 Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 317, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Потім, за вироком Вугледарського районного суду Донецької області від 06.05.2021 за ч. 2 ст. 317, ст. 71 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку: 31.03.2021. Кінець строку: 30.09.2025.

Станом на 10.09.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки). Невідбута частина покарання складає 1 рік і 20 днів позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений спочатку з 31.03.2021 утримувався у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор)», де характеризувався посередньо, заохочень і стягнень там не мав.

З 13.08.2021 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_5 характеризується позитивно. Має 1 заохочення, стягнень не має. Інвалід І групи, в установі суспільно-корисною роботою не займається та не висловлює бажання залучатися до будь-якої праці.

Дотримується правил пожежної безпеки. Має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил санітарії та гігієни. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає.

Зарахований до програм диференційованого впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Заходи виховного впливу відвідує регулярно, реагує на них позитивно. Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю, дочкою та рідною сестрою. За даними характеристики засуджений має середню оцінку ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній ризик його небезпеки для суспільства.

З матеріалів особової справи засудженого установлено, що останній мав 5 судимостей за вчинення злочинів здебільшого проти власності та у сфері обігу наркотиків, у тому числі тяжких. Варто зауважити, що засуджений вже втретє реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Під час відбуття таких покарань до засудженого одного разу застосовувалася заміна покарання більш м`яким (04.12.2007), також одного разу його було звільнено умовно-достроково (06.09.2010). Крім того, до засудженого ОСОБА_5 тричі застосовувалися звільнення від відбування покарання з випробуванням (29.01.2003, 11.05.2004 та 19.11.2020).

Відтак судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, щоразу застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав з часом завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів, у тому числі у період іспитового строку, за такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Нездатність через травму самостійно пересовуватися не завадило ОСОБА_5 вчиняти у подальшому кілька нових злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, у тому числі тих, які він скоїв у період іспитового строку й саме тому відбуває теперішнє покарання.

Як вже зазначалося вище, суд враховує поведінку засудженого за увесь період відбування ним покарання. Проте з трьох з половиною років відбуття покарання засуджений ОСОБА_5 відзначився правами начальника установи лише одного разу -02.04.2024.

Водночас, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого і є лише однією з передумов для умовно-дострокового звільнення. Оскільки, не менш важливим, згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України, є також сумлінне ставлення засудженого до праці.

Між тим, пояснення засудженого та представника виправної колонії, а також приведена вище характеристика на засудженого, свідчать про те, що останній не бажає залучатися до суспільно-корисної праці в умовах відбування покарання, а тому суд дійшов висновку, що у цілому поведінка засудженого ОСОБА_5 не досягла тих необхідних критеріїв, за яким можливо було б з упевненістю стверджувати про його безумовне виправлення.

Апелювання засудженого ОСОБА_5 про неможливість працювати через викликаний хворобою безпорадний стан, на переконання суду, є звичайним ухиленням засудженого від виконання суспільної-корисної праці, яке йому б необхідно було виконувати безоплатно, оскільки з запевнянь самого засудженого, він обов`язково знайде оплачувану роботу на волі, до того ж наявність певних вад здоров`я у засудженого, які унеможливлюють його перебування у місцях позбавлення волі, можуть підставою для його звільнення саме через хворобу (ст. 84 КК України), проте наявність будь-яких захворювань у засудженого самі по собі не можуть бути підставою для його звільнення від подальшого відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

Отже, беручи до уваги те, що за вироком суду ОСОБА_5 хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, його попередні судимості та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 12.09.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1