ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1251/24 Справа № 235/4049/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноармійського районного суду Донецької області від 12 червня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 12.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красноармійського районного суду Донецької області від 12 червня 2024 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке було вилучено 04.06.2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, що належить ОСОБА_8 , а саме: автомобіль марки «MERCEDES BENZ S 350D» д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 . Визначено місцем зберігання автомобіля марки «MERCEDES BENZ S 350D» спеціально відведений майданчик для зберігання вилучених транспортних засобів Хустського РУП ГУНП у Закарпатській області за адресою: Закарпатська область, м. Хуст, вул. 900 річчя Хуста, 29.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, є речовими доказами та з метою збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення речових доказів, з метою виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, необхідно накласти на нього арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині заборони користування транспортним засобом. Зазначає, що у повідомлені про підозру ОСОБА_8 не йдеться про перетин кордону на автомобілі. Тому автомобіль марки «MERCEDES BENZ S 350D» не може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні та не підпадає під ознаки, визначені ст. 98 КПК України. Арештований автомобіль використовувався ОСОБА_8 як засіб пересування в повсякденному житті. Звертає увагу, що можливість використання автомобіля вкрай необхідна ОСОБА_8 для виконання своїх процесуальних обов`язків, здійснення підприємницької діяльності та в інтересах сім`ї. Вважає, що заборона користування автомобілем порушує принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності.

Заслухавши доповідача, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів доходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчими відділу СУ ГУНП в Донецькій області за процесуального керівництва прокурорів відділу управління нагляду Донецької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000186 від 12.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, вчинених із корисливих мотивів.

Вказаний факт злочинної діяльності задокументовано в ході розслідування кримінального провадження № 0000186 від 12.03.2024 року за ч. 3 ст. 332 КК України.

04 червня 2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2024 року було виявлено та вилучено: автомобіль марки «MERCEDES BENZ S 350D» д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 05 червня 2024 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні автомобіль марки «MERCEDES BENZ S 350D» д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 .

06 червня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, є речовими доказами та з метою збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення речових доказів, з метою виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, необхідно накласти на нього арешт.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приймаючи рішення про накладення арешту на вилучений у ОСОБА_8 автомобіль марки «MERCEDES BENZ S 350D» д.н.з. НОМЕР_1 , до скасування у встановленому КПК України порядку, шляхом заборони відчужувати, користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном, слідчий суддя дотримався вимог вищезазначеної статті, та врахував підставу для арешту майна, наслідки арешту автомобіля, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається. Тому апеляційний суд доходить висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноармійського районного суду Донецької області від 12 червня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 12.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді