У Х В А Л А

судового засідання

26.08.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000846 від 24 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.2 ст. 355 КК України

за участю підозрюваного ОСОБА_7

встановив:

слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000846 від 24.08.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.2 ст. 355 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_7 05 липня 2022 року призваний до ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №262 від 07 липня 2023 року солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України N548-XIV від 24 березня 1999 року, солдат ОСОБА_8 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Водночас, ОСОБА_7 діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства вчинив умисні кримінальні правопорушення (злочини) за наступних обставин.

Так, 23.08.2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 працювали на основі усного договору, в рамках усної цивільно-правової угоди, укладеної з потерпілим ОСОБА_10 .

23.08.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ,. на виконання усної цивільно-правової угоди укладеної з потерпілим ОСОБА_10 , виконували роботу підсобників у АДРЕСА_2 . По закінченні робочого дня о 19:00 год. потерпілий ОСОБА_10 зобов`язався виплатити за вказану роботу грошові кошти в сумі 3100 гривень до 22:00 години того ж дня. Однак цього не зробив через не оплату грошових коштів замовником.

24.08.2024, у зв`язку із невиконанням потерпілим ОСОБА_10 цивільно-правового зобов`язання щодо проведення розрахунку за виконану роботу перед ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у розмірі 3100 гривень, в останніх виник злочинний умисел, спрямований на примушення до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_10 , з застосуванням фізичного насильства.

Цього ж дня, близько 11:40 год., ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на примушення потерпілого ОСОБА_10 до виконання цивільно-правового зобов`язання, а саме проведення розрахунку за виконану роботу у розмірі 3100 гривень, разом із ОСОБА_9 прибули до квартири АДРЕСА_3 , де потерпілий ОСОБА_10 разом з громадянином ОСОБА_11 виконували ремонтно-будівельні роботи. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, зайшли до вищевказаного приміщення квартири, де з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на примушення потерпілого ОСОБА_10 до виконання цивільно-правового зобов`язання, а саме проведення розрахунку за виконану роботу у розмірі 3100 гривень, висловили йому вимогу негайно розрахуватися з ними ( ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ), після відмови потерпілого ОСОБА_10 виконати їхню вимогу, почали застосовували до нього насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я останнього, а саме ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше двох ударів кулаком в область голови від чого потерпілий ОСОБА_10 впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 почили наносити удари кулаками та ногами в область обличчя та тулубу потерпілого ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_10 згодився виплатити грошові кошти у розмірі 3100 гривень, що вимагали ОСОБА_7 та ОСОБА_9 після перерахунку їх замовником.

Під час нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а тому 24.08.2024 близько 11 години 40 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, застосував фізичне насильство, а саме ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше двох ударів кулаком в область голови від чого потерпілий ОСОБА_10 впав на підлогу. Надалі ОСОБА_7 вибив з рук потерпілого мобільний телефон марки «iPhone» моделі «SE» вартістю 8000 гривень, із сім-картою мобільного оператора «ЛайфСел», вартістю 150 гривень та чохлом сірого кольору, вартістю 2000 гривень та відкрито викрав вказані речі, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 10150 гривень.

Після чого, з метою завершення свого умислу, ОСОБА_7 покинув приміщення квартири АДРЕСА_5 , що знаходиться за вищевказаною адресою.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка. Вказані потреби досудового розслідування виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як ступінь втручання у права та свободи особи. Просить клопотання задоволити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив таке задоволити.

Слідчий у кримінальному провадженні у суді клопотання підтримав, та просив таке задоволити.

Захисник просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання, або найменший розмір застави.

Підозрюваний заперечував проти клопотання прокурора, та підтримав позицію захисника.

Розглянувши клопотання слідчого, погодженого з прокурором, заслухавши доводи учасників, на які вони посилаються, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено в ході судового розгляду, 24 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000846 внесене повідомлення про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 186, ч.2 ст. 355 КК України.

В межах даного кримінального провадження 24.08.2024 ОСОБА_7 було затримано слідчим ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області в порядку ст. 208 КПК України.

25.08.2024 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.2 ст. 355 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме :

- протоколами заяв про вчинення кримінальних правопорушень від 24.08.2024;

- протоколом огляду місця події від 14.08.2024;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 24.08.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.08.2024;

- протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 24.08.2024;

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 від 25.08.2024;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При вивченні особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, раніше не судимий згідно ст. 89 КК України.

Слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 зможе переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; незаконно вплинути на потерпілого та свідків, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 24.08.2024 року був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України, за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років.

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Щодо наявного ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то слідчий суддя вважає, що враховуючи стадію кримінального провадження, такі ризики є актуальні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.

Так, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення наведено об`єктивні підстави щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків.

Враховуючи те, що є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та достатність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, а також те, що він є особою працездатного віку, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, іншою суспільно-корисною діяльністю не займається, а тому не має міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає обґрунтованим доводи прокурора та слідчого щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

А тому, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, суд враховує передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 186, ч.2 ст. 355 КК України, при цьому за ч.4 ст. 186 КК України санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, тому приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.176-178,182,183,193,196 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні клопотання підозрюваного та захисника - відмовити.

Клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 24.08.2024 р.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 22 жовтня 2024 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 27.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1