КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6328/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000893 від 21.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 332-3, ч. 2 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на грошові кошти в сумі 774 434 доларів США, 646 750 євро, 13 546 гривень, вилучені (згідно протоколу від 13-14.10.2021) під час обшуку нежитлових приміщень з АДРЕСА_1 , де свою діяльність здійснював підозрюваний ОСОБА_7 з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні № 0000893 від 21.04.2021. Передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 21, 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що клопотання про арешт майна подане до суду першої інстанції з пропуском строку, встановленого абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Вказує, що слідчим суддею не було досліджено необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки воно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім цього, вказує на те, що слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого про арешт майна без належного повідомлення власника майна.

Звертає увагу, що арешт на вищевказане майно вже декілька разів було скасовано з підстав недоведеності його необхідності, доцільності та пропорційності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею 23.08.2024 без виклику власника майна ОСОБА_7 , а копію оскаржуваної ухвали ані ОСОБА_7 , ані його представник не отримували, а апеляційну скаргу подано ним до суду 16.09.2024, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у провадженні 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України перебуває кримінальне провадження №0000893 від 21.04.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч.2 ст. 332-3, ч. 2 ст. 361 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 22.12.2015 АТ «ГЕНЕБАНК» був внесений урядом США до розширеного списку російських компаній, стосовно яких вводяться санкції, зокрема блокування активів фізичних та юридичних осіб в США та заборона отримання кредитів, розміщення цінних паперів в США, а також заборона отримувати від американських компаній будь-які технології та послуги. В 2018 році з АТ «ГЕНБАНК» припинили взаємовідносини міжнародні платіжні системи Visa та MasterCard.

З метою анонімізації транзакцій грошових коштів, що перераховуються на рахунки АТ «ГЕНБАНК», зазначеними особами використовується ряд компаній та банківських установ офшорних зон, а також створено механізм несанкціонованого внесення змін в зміст електронних платіжних повідомлень, обмін яких здійснюється по службовому міжбанківському коду стандарту МТ202 міжнародної міжбанківської системи переказу коштів SWIFT. При цьому, у вказаних електронних платіжних повідомленнях змінюються відомості щодо платника, його рахунку, призначення платежу тощо.

Одночасно вказаними особами для незаконного перерахування грошових коштів до АР Крим застосовується механізм їх конвертації у криптовалюти та у зворотному порядку, а саме обміну на материковій частині України криптовалют у готівкові кошти через спеціально створені криптовалютні обмінники, які не контролюються українськими державними органами влади, а контролююючі та правоохоронні органи не мають змоги отримати доступ до транзакцій учасників такої псевдоплатіжної системи.

Згідно відповіді на доручення оперативного підрозділу ДКІБ СБ України № 30/5/3-1968 від 28.04.2021 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень можливо причетний громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який запровадив протиправний механізм залучення грошових до економіки тимчасово окупованої території АР Крим в обхід економічних санкцій проти посадових осіб уряду російської федерації, підприємств, установ та організацій вказаної країни-агресора, а також впровадив небанківський механізм здійснення грошових транзакцій з/на територію АР Крим.

Зокрема встановлено, що з метою легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, а також ухилення від сплати обов`язкових податкових платежів (виведення в тіньовий обіг коштів, приховання банківських операцій від ДСФМ), на території України готівкові кошти (з урахуванням комісійної винагороди в розмірі 2% від суми переказу) видаються клієнтам в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлові приміщення з АДРЕСА_4 , яке перебуває у користуванні громадянина України ОСОБА_7 та на праві приватної власності належить ОСОБА_10

13-14.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2021 проведено обшук вищевказаних нежитлових приміщень з метою відшукання речей і документів, які мають значення для кримінального провадження.

У ході обшуку серед іншого виявлено та вилучено грошові кошти, у сумі 774 434 доларів США, 646 750 євро, 13 546 гривень, які ймовірно стосуються описаної вище протиправної діяльності із незаконними валютними переказами (т.зв. «перестановками») грошових коштів у особливо великих розмірах, в т. ч. з/на територію окупованого півострову Крим та мають значення для кримінального провадження).

21.12.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні за попередньою змовою групою осіб незаконних дій з електронними грошима у вигляді неправомірного використання електронних грошей, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

З огляду на те, що вилучені речі, документи, у тому числі вищевказані грошові кошти, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, постановою слідчого від 14.10.2021 визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.08.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на грошові кошти в сумі 774 434 доларів США, 646 750 євро, 13 546 гривень, вилучені (згідно протоколу від 13-14.10.2021) під час обшуку нежитлових приміщень з АДРЕСА_1 , де свою діяльність здійснював підозрюваний ОСОБА_7 з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні №0000893 від 21.04.2021. Передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 21, 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Таким чином, колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, перевіривши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 332-3, ч. 2 ст. 361 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме на кошти в розмірі 774 434 доларів США, 646 750 євро, 13 546 гривень, вилучених під час обшуку нежитлових приміщень з АДРЕСА_1 , що перебувають у користуванні громадянина України ОСОБА_7 та належать на праві приватної власності ОСОБА_10 , позаяк зазначені обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами, тобто, існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому, серед інших, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, санкція якої передбачає, у тому числі, конфіскацію майна, а тому існує обґрунтований ризик відчуження, приховання чи знищення майна задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доводи апелянта про те, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть бути можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянта на недотримання слідчим вимог ч. 5 ст. 171 КПК України при зверненні з клопотанням про арешт майна, не впливає на правильність висновків про доведеність слідчим мети та підстави для накладення арешту за викладених у клопотанні обставин та суть прийнятого рішення, а тому колегія суддів вважає, що вказана обставина не є безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст.170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________

ОСОБА_11