ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2164/24 Справа № 235/1358/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

30.07.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг кримінальне провадження за апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2024р., якою щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , утримується в умовах гауптвахти

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 26.07.2024р. включно без визначення розміру застави

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 26.07.2024р. включно без визначення розміру застави.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , яка в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає вимогам ст. 370, 372 КПК України;

- наголошує, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, проте застосування запобіжного у виді тримання під вартою вказаною нормою КПК України не передбачено;

- зазначає, що прокурором у клопотанні наведено неправдиві відомості про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу 19.03.2023р., тобто за три місяці до внесення відомостей до ЄРДР, що не узгоджується із зазначеним в обвинувальному акті, та в ухвалі Красногвардійського райсуду м. Дніпро, оскільки такого суду не існує;

- наголошує, що прокурор вказував, що у зв`язку з неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений до відповідного питання судом до 26.05.2024р., але жодного процесуального документа про такі обставини не існує;

- вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не обґрунтовано доказами, строк тримання ОСОБА_7 під вартою є тривалим більше одного року, а із закінченням досудового розслідування ризики мають зменшуватись, або їх наявність має бути доведена прокурором;

- зазначає, що строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 закінчився 28.03.2024р. та після того не був продовжений, та у даному випадку відсутня попередня ухвала про обрання запобіжного заходу;

- зазначає, що клопотання прокурора не було вручено обвинуваченому, прокурора який приймав участь у судовому засідання є неповноважним у розумінні вимог ч. 1 ст. 37 КПК України;

- вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не підтверджені доказами, слідчий та прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав без належного доведення ризиків, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- наголошує, що згідно п. 3 ст. 5 ЄКПЛ після спливу певного часу просто існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою, та такої практики дотримується ЄСПЛ, про що наголошено у рішеннях «Фокс, Кемпбел і харті проти Сполученого Королівства», «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Ердагоз проти Туреччини», «Яблонський проти Польщі», «Влох проти Польщі», «Харутюнян проти Вірменії», «Макаров проти України» та інших;

- вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, є неодруженим, має на утриманні матір пенсійного віку, має міцні соціальні зв`язки, не враховано що він є учасником бойових дій, де здійснював захист держави на добровільних засадах, має незадовільний стан здоров`я, має імпланти у правій стегновій кістці, у 2022р. отримував перелам правої ключиці та був прооперований, має осколковий перелам кісток носу та ін.;

- вказує, що прокурор в клопотанні посилається на ряд письмових доказів, якими обґрунтовує підозру та обвинувачення, проте жодного документу, який має бути досліджений судом в порядку ч. 2 ст. 23, ст. 86 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення прокурором не представлено;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Про дату, час та місце судового розгляду учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, на вимогах апеляційної скарги наполягала, обвинувачений клопотання про особисту учать у судовому засіданні не заявив, прокурор у судове засідання не прибув, тому відповідно о ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та будучи військовослужбовцем в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , близько 22:15год. 16.05.2023р., перебуваючи в одній з кімнат виробничого приміщення розташованого на території непрацюючого повітря-подаючого ствола № НОМЕР_2 , ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» неподалік від АДРЕСА_1 , тобто у тимчасовому місці дислокації вказаного військового підрозділу, в ході сварки яка виникла ну ґрунті політичних вподобань під час спільного вживання спиртних напоїв із знайомим йому військовослужбовцем в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 матросом ОСОБА_8 , будучи невдоволеним наявними протиріччями між їх поглядами та активним відстоюванням своєї політичної позиції матросом ОСОБА_8 , сприймаючи це як зневагу до його поглядів та вважаючи їх образливими для себе, маючи прямий умисел на вбивство, діючи з прямим умислом, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи в якості знаряддя скоєння злочину кухонний ніж, який він взяв на столі в зазначеному приміщенні, утримуючи його в правій руці, наблизився до потерпілого ОСОБА_8 , після чого без будь-яких вагань та попередження, в порушення вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, завдав потерпілому ножем один удар в область грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження не сумісні з життям, від яких останній помер на місці.

Смерть матроса ОСОБА_8 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням дуги аорти.

17.05.2023р. обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

17.05.2023р. обвинуваченому ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

На теперішній час обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 направлений до суду першої інстанції для розгляду по суті, строк тримання під вартою щодо обвинуваченого продовжено під час судового провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого послався на те, заявлене прокурором клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 184 КПК України, при цьому встановив, що клопотання вручено обвинуваченому 24.05.2024р.

Також суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Суд першої інстанції також вважав, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, та враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», та вважав, що обвинувачений ОСОБА_9 зможе переховуватися від суду з метою уникнути від покарання; незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій; а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

Також суд першої інстанції керуючись дискреційними повноваженими відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України не вважав можливим визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінальних правопорушення, обвинувальний акт складений, затверджений та направлений до суду на підставі оголошеної підозри.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність виходячи з наступного.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив існування ризиків за боку обвинуваченого у сукупності із фактичними обставинами висунутого обвинувачення, даними про особу обвинуваченого відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ст.ст. 177, 178 КПК України із дотриманням вимог ст. 194 КПК України, та правильно встановив неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином доводи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає вимогам ст. 370, 372 КПК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, проте застосування запобіжного у виді тримання під вартою вказаною нормою КПК України не передбачено, є також неспроможними оскільки оскаржуваною ухвалою обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою було саме продовжено, що підтверджується резолютивною частиною ухвали.

Доводи апеляційної скарги захисника, що прокурором у клопотанні наведено неправдиві відомості про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу 19.03.2023р. тобто за три місяці до внесення відомостей до ЄРДР, що не узгоджується із зазначеним в обвинувальному акті, та в ухвалі Красногвардійського райсуду м. Дніпро, оскільки такого суду не існує не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки не є істотними порушенням кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника, що прокурор вказував, що у зв`язку з неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений до відповідного питання судом до 26.05.2024р., але жодного процесуального документа про такі обставини не існує, є також неспроможними, оскільки вимоги ч. 6 ст. 615 КПК України не передбачають винесення процесуального рішення про запобіжний захід у виді тримання під вартою, який вважається продовженим, але не більше ніж на два місці.

Між тим, слід зазначити, що судовий контроль вказаного питання все ж існує, та листом від 28.03.2024р. № 235/1358/23/7696/2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у ЗСУ направлено повідомлення про неможливість розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та проінформовано, що запобіжний захід вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

З аналогічних підстав є неслушними доводи апеляційної скраги, що строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 закінчився 28.03.2024р. та після того не був продовжений, та у даному випадку відсутня попередня ухвала про обрання запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не обґрунтовано доказами, строк тримання ОСОБА_7 під вартою є тривалим більше одного року, а із закінченням досудового розслідування ризики мають зменшуватись, або їх наявність має бути доведена прокурором, також не мають підґрунтя, оскільки судом першої інстанції рішення про продовження строку тримання під вартою прийнято під час судового провадження при розгляді обвинувального акту по суті. Матеріали кримінального провадження, із сукупністю доказів, здобутих органом досудового розслідування, надані суду.

Щодо доводів про тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання цього під вартою враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу, викликаного вчиненим особливо тяжким злочином проти життя особи, над повагою до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги, що клопотання прокурора не було вручено обвинуваченому, прокурора який приймав участь у судовому засідання, є неповноважним у розумінні вимог ч. 1 ст. 37 КПК України, є також безпідставними, оскільки суду першої інстанції факт вручення відповідного клопотання обвинуваченому встановив безпосередньо у судовому засідання, про що навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та прокурор, який подав клопотання, входить до групи прокурорів, що не суперечить вимога ст. 37 КПК України.

Доводи апеляційної скарги, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не підтверджені доказами, слідчий та прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав без належного доведення ризиків, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є також безпідставними, та спростовують висновками суду апеляційної інстанції, які викладені вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що згідно п. 3 ст. 5 ЄКПЛ після сливу певного часу просто існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою, та такої практики дотримується ЄСПЛ, про що наголошено у рішеннях «Фокс, Кемпбел і харті проти Сполученого Королівства», «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Ердагоз проти Туреччини», «Яблонський проти Польщі», «Влох проти Польщі», «Харутюнян проти Вірменії», «Макаров проти України» та інших, також не мають під собою підґрунтя за таких підстав.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011р. по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "Лабіта проти Італії"

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим, інкримінованого особливо тяжкого злочину, на підставі якої було складено обвинувальний акт, який спрямований до суду для розгляду по суті, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та вважає таким, що існує із достатньою обґрунтованістю істинний публічний інтерес, захищений ст. 3 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, є неодруженим, має на утриманні матір пенсійного віку, має міцні соціальні зв`язки, не враховано що він є учасником бойових дій, де здійснював захист держави на добровільних засадах, має незадовільний стан здоров`я, має імпланти у правій стегновій кістці, у 2022р. отримував перелам правої ключиці та був прооперований, має осколковий перелам кісток носу та ін. є також неслушними, оскільки перелічені позитивні відомості про обвинуваченого, на переконання суду апеляційної інстанції не скасовують караності діяння та істотно не впливають на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що прокурор в клопотанні посилається на ряд письмових доказів, якими обґрунтовує підозру та обвинувачення, проте жодного документу, який має бути досліджений судом в порядку ч. 2 ст. 23, ст. 86 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення прокурором не представлено, є неслушними, оскільки матеріали кримінального провадження із сукупністю доказів, зібраних органом досудового розслідування, надаються суду після спрямування в порядку ст.ст. 290, 291 КПК України обвинувального акту до суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2024р., якою щодо обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 26.07.2024р. включно без визначення розміру застави - залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2024р., якою щодо обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 26.07.2024р. включно без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді