ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/6339/24

Провадження № 1-кп/210/802/24

04 листопада 2024 року Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку в залі Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 24.10.2024 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх та інших осіб немає, військовослужбовцю військової служби за призивом по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який є солдатом, та який перебуває у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а саме:

- 07.04.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;

- 30.11.2021 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ч. 2. ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;

- 22.10.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, вирок не набрав законної сили,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок при наступних обставинах.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений та діяв станом на 11 жовтня 2024 року.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 є солдатом військової частини НОМЕР_1 , перебуває у військовому званні «солдат». Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Так, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Крім цього, будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Достовірно знаючи вимоги законодавства України та виданих в їх розвиток нормативно-правових актів солдат ОСОБА_4 , у порушення вищезазначених норм законодавства України вчинив кримінальне правопорушення проти здоров`я особи.

Так, 23.10.2024 приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи навпроти будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, вступив в словесну суперечку з потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої вирішив умисно заподіяти йому побої.

Реалізовуючи свій протиправний умисел ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, підійшов до ОСОБА_5 та, стоячи навпроти нього, умисно завдав останньому два удари долонею правої руки в обличчя, а саме в ділянку лівої щоки, після чого одразу завдав потерпілому один удар ногою, в область лівого стегна ОСОБА_5 , та в результаті вищезазначених протиправних дій завдав потерпілому ОСОБА_5 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками - «умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень».

Частиною 2 ст. 382 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року постановлено розглянути даний обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Судом враховано наступні обставини.

Згідно із заявою обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеної за участі його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті. Також, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку та погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності підтвердила захисник адвокат ОСОБА_6 .

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього письмові докази, які, відповідно до положень ст.ст.85, 86 КК України, є належними та допустимими, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. ч. 1 ст. 126 КК України, умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з 17.12.2008 року по 22.11.2011 року, з 24.01.2013 року по 31.07.2014 року, з 08.06.2016 року по 27.01.2017 року та з 27.07.2017 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання декількох психоактивних речовин, синдром залежності, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Згідно з ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

За вчинення ч. 1 ст. 126 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Разом з тим, відповідно до ст. 56, ст. 57 КК України суд не може застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських або виправних робіт, оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді штрафу, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджений 22 жовтня 2024 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 (два) роки. Вирок станом на 04 листопада 2024 року не набрав законної сили.

При визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому, суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Враховуючи викладене, суд вважає, що покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2024 року відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, слід виконувати самостійно.

Вказаний вид покарання, за глибоким переконанням суду є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , а також відповідатиме цілям покарання, принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Суд, керуючись ст.65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - збитки відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 374, 381-382, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком на 2 (два ) роки - виконувати самостійно.

Речові докази відсутні.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

Матеріали кримінального провадження №0000473 від 24.10.2024 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 210/6339/24, провадження №1-кп/210/802/24.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1