Справа № 212/9994/24
У Х В А Л А

18 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу подання начальника Покровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 березня 2021 року, -

в с т а н о в и в:

Начальник Покровського районного відділу м. Кривий Ріг філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із поданням, в якому вказував, що на обліку в даному органі пробації перебуває засуджений ОСОБА_3 , звільнений від відбування покарання з випробуванням. При цьому 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон), яким змінено поняття «вартості викраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати чужого майна, як ознаки складів злочинів, передбачених ст. 185, 190, 491 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна, шахрайстві чи розтраті чужого майна, та який має зворотну дію у часі. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання, тому просив суд вирішити питання про звільнення від покарання засудженого.

Представник Покровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області подав заяву, в якій просив розглядати подання у його відсутність, яке підтримував повністю.

У суді прокурор заперечував проти задоволення подання органу пробації.

Засуджений до судового засідання не зявився.

Згідно із ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Таким чином, дослідивши матеріали подання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 березня 2021 року ОСОБА_3 був засуджений за ст. 185 ч. 1, ст. 162 ч. 1, 357 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 3 років обмеження волі із іспитовим строком за ст. 75, 76 КК України на 2 роки, відповідно до якого вартість викраденого майна засудженим за ст. 185 КК України становила 1455 грн.

Суд зазначає, що 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом - Закон 3886-IX), відповідно до якого стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна» викладена в новій редакції, та передбачає, що дрібним є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку із прийняттям даного закону з 09.08.2024 року втратив чинність Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна», відповідно до якого стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна» була викладена в новій редакції, та передбачала, що дрібним є викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 3028 грн.

Отже, для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2024 році складає 1514 грн. (3028 / 2 = 1514).

В свою чергу, починаючи з 09.08.2024 року майновим критерієм відмежування дрібної крадіжки, за яку передбачено адміністративну відповідальність, від крадіжки як кримінального правопорушення, є два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що для діянь, вчинених у 2024 році, що становить 3028 грн. (1514 х 2 = 3028).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На підставі ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» належить до закону, яким можуть вноситися зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Оскільки, з набранням чинності Законом 3886-IX втратив чинність Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна», який встановлював, що кримінальним правопорушенням визнавалась крадіжка майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (в 2024 році становить - 302,8 грн.), то саме Закон 3886-IX скасовує кримінальну протиправність діяння - крадіжки, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в 2024 році становить - 3028 грн.), тому відповідно до вимог ст. 5 КК України має зворотну дію в часі.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК.

При цьому суд врахував, що на підставі ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Також згідно із ч. 1, 2 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

За ч. 3 ст. 164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Відповідно до п. 6 Розділу 3 «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 січня 2019 року № 272/5, стосовно звільненого з випробуванням, який виконав покладені на нього судом обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення (що підтверджується вимогою), після закінчення іспитового строку до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає звільнений з випробуванням, надсилаються клопотання та його особова справа для вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання.

Отже, суд, розглянувши матеріали подання, встановив, що іспитовий строк відносно ОСОБА_3 закінчився 26.03.2023 року, оскільки обчислюється з моменту проголошення вироку суду, тому орган з питань пробації не може вимагати від нього виконувати покладені вироком суду на засудженого обов`язки.

Однак після закінчення іспитового строку засуджений за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, лише якщо він не вчинив нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку.

Натомість, суд встановив, що протягом іспитового строку, визначеного засудженому вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року, ОСОБА_3 скоїв новий злочин, внаслідок чого був 6 червня 2024 року засуджений вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України в виді 3 років позбавлення волі не відбуте покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року в виді 1 місяця позбавлення волі.

Отже, судом було встановлено скоєння ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку, визначеного вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року, що свідчить про недотримання ним положень ч. 1 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 КВК України, які зумовлюють можливість звільнення засудженого від призначеного покарання, якщо засуджений, зокрема, не вчинив нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку.

Крім того суд врахував, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 був засудженим вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року за діяння за ст. 185 ч. 1 КК України, вартість викраденого яким майна за ним становила відповідно 1455 грн., що на момент вчинення ним правопорушення не перевищувало 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в 2019 році становило 1921 грн.), однак ОСОБА_3 не може бути звільнений від відбування призначеного йому покарання за ст. 74 КК України, оскільки фактично засуджений вже відбуває покарання, призначене йому вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, внаслідок того, що до покарання за вказаним вироком було приєднано лише частково покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року в виді 1 місяця позбавлення волі.

Враховуючи наведене обґрунтування, суд дійшов переконання, що у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_3 від призначеного судом покарання слід відмовити, оскільки засуджений був притягнутий до кримінальної відповідальності за скоєння нового кримінального правопорушення протягом визначеного йому судом іспитового строку, а також наразі є засудженим за діяння, караність якого законом не була усунена.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні подання начальника Покровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 березня 2021 року, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1