ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/818/1094/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самої підозрюваної, належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 09 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 днів, тобто до 24 11 2024 року включно.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останньої.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваної ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали Московського районного суду м. Харкова від 27 09 2024 року не обираючи ОСОБА_6 жодного запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджені.

Вважає, що у сторони обвинувачення немає достатніх та достовірних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, матиме намір вчинити інший злочин, здійснити вплив на свідків або буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, вказує, що під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею не взято до уваги, що підозрювана раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має вищу освіту, офіційно працювала.

У зв`язку з чим вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості стосовно конкретної особи, що на думку апелянта є порушенням Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник підозрюваної ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив про задоволення його апеляційних вимог та про скасування ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 09 2024 року.

Підозрювана та прокурор у кримінальному провадженні про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи за їх відсутності не надавали.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваної та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваної задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0003280 від 26 09 2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин: в ніч з 25 09 2024 на 26 09 2024, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із співмешканцем ОСОБА_8 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, що виникали між ними на побутовому підґрунті, в тому числі у зв`язку із зловживанням останніми алкогольними напоями, вчинила з останнім сварку, в ході якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство свого співмешканця.

З метою реалізації зазначеного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який має колюче-ріжучі властивості, нанесла клинком вищевказаного ножа ОСОБА_8 , який в цей час сидів за столом, не менше десяти прицільних ударів по тілу останнього, зокрема в область розташування життєво-важливих органів: шиї, верхньої частини грудної клітини, черева, а також в область стегон в області паху, обличчя, лівого плеча та передпліччя, спричинивши останньому проникаюче поранення у ліву плевральну порожнину грудної клітини, яке супроводжувалось внутрішньою масивною крововтратою, від отримання якого ОСОБА_8 помер на місці.

Після доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 , бажаючи уникнути кримінальної відповідальності за вчинене умисне вбивство, вирішила приховати його обставини шляхом імітації скоєння ОСОБА_8 самогубства, для чого вклала знаряддя злочину кухонний ніж під руку останньому, після чого з місця скоєння злочину зникла.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та 27 09 2024 останній повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Того ж дня слідчий звернувся до Московського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 посилаючись на обґрунтованість повідомленої останній підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме на: протоколи огляду місця події від 26 02 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 ; протокол затримання ОСОБА_6 ; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; речовими доказами вилученими під час огляду місця події; повідомленням про підозру ОСОБА_15 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваній запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваної під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваної та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, міцних соціальних зв`язків, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, не виключена можливість останньої переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Виходячи з того, що свідки у кримінальному провадженні є сусідами підозрюваної, які тривалий час є знайомими останньої, то існує імовірність незаконного впливу останньої на свідків з метою примушування до дачі неправдивих показань чи зміни раніше наданих показань.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваній, а саме того, що вона підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваної стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження захисника про те, що підозрювана ОСОБА_6 не має судимостей, до кримінальної відповідальності притягається вперше та має вищу освіту, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані обставили не стали стримуючими факторами для підозрюваної при вчиненні протиправних діянь, а самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 09 2024 року про застосування до підозрюваної за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24 11 2024 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3