УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 005 63 від 20.06.2024 за ознаками ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1141 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 з клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 005 63 від 20.06.2024 арешту на автомобіль «Volkswagen», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, яким встановлено, що не пізніше травня 2024 року ОСОБА_5 , з метою власного збагачення, вирішив організувати схему ухилення громадян України від мобілізації до лав Збройних Сил України за грошову винагороду.

З метою реалізації свого плану ОСОБА_5 вступив у змову з начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , з якими перебував у товариських відносинах.

Відповідно до розробленого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинного плану, основним напрямком їх протиправної діяльності мало стати одержання грошових коштів (неправомірної вигоди) від зацікавлених осіб (військовозобов`язаних, їх родичів тощо) з метою ухилення від мобілізації.

У подальшому з`ясовано, що ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 13.08.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечити безперешкодне затвердження постанов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 надали начальнику ЦВЛК ЗС України ОСОБА_20 , який є службовою особою та займає відповідальне становище, неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США.

На підставі викладеного ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 15.08.2024 затримано у порядку п. 2 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК, та 16.08.2024 перелічених осіб повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1141, ч. 3 ст. 369 КК України.

У зв`язку з цим прокурор просив накласти арешт на автомобіль «Volkswagen», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який тривалий час перебував у володінні ОСОБА_5 , оскільки таке майно рішенням слідчого від 16.08.2024 визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з використанням підозрюваним у злочинній діяльності, тому може містити сліди вчинення інкримінованих злочинів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, наполягаючи, що автомобіль, який перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , обладнаний системою GPS, яка містить відомості про пересування ОСОБА_5 за період вчинення інкримінованих йому дій, та може бути використане як доказ їх вчинення.

Слідчий суддя, заслухавши аргументи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України, та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1141 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

Наданими прокурором матеріалами доведено, що автомобіль, на який ініційоване накладення арешту, може бути доказом у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки система GPS, встановлена на вказаному автомобілі може містити інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 005 63 від 20.06.2024 арешту на автомобіль «Volkswagen», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1