Провадження №1-кп/523/1354/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

09.10.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000790 від 02.06.2024р., за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2009,2014,2019 років народження, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 та учасника бойових дій, інваліда 2-групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на порушення режиму обігу боєприпасів та вибухових речовин, а саме порушення вимог, передбачених Постановою Верховної Ради України №2471-ХП від 17.06.1992 з додатками «Про право власності на окремі види майна» зі змінами та доповненнями від 24.01.1995, Постановою Кабінету Міністерств України №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» зі змінами та доповненнями від 20.04.2007, п. 2 Наказу МВС України № 662 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» зі змінами та доповненнями від 17.06.2008, вчинив протиправні дії проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 у невстановлені час та дату, перебуваючи в м. Українськ Донецької області, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, два корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, які споряджені бризантною вибуховою речовиною та являються конструктивно оформленим зарядами вибухової речовини в металевих корпусах та належить до вибухових речовин, які став незаконно носити при собі та поклав в подальшому і став незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу у багажному відділенні автомобілю марки «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В подальшому, 02.06.2024р., в період часу з 05год. 18хв. по 05год. 30хв., під час знаходження Колодія та вищевказаного транспортного засобу по АДРЕСА_3 , співробітниками поліції проведено огляд цього автомобілю, в ході якого, виявлено та вилучено два корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, які споряджені бризантною вибуховою речовиною, являються конструктивно оформленим зарядами вибухової речовини в металевих корпусах та належить до вибухових речовин.

В судовому засіданні, ОСОБА_5 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України - незаконне придбання, носіння, зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_5 , який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючої судимості, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2009,2014,2019 років народження, військовослужбовця ЗСУ та учасника бойових дій, за місцем проходження військової служби характеризується виключно позитивно, інваліда 2-групи, маючого низку тяжких захворювань, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом із родиною та де характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання Колодію, передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу Колодія, який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючої судимості, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2009,2014,2019 років народження, військовослужбовця ЗСУ та учасника бойових дій, за місцем проходження військової служби характеризується виключно позитивно, інваліда 2-групи, маючого низку тяжких захворювань, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом із родиною та де характеризується позитивно, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.1 ст.263 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Для проведення експертизи залучались експерти, у зв`язку із чим процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого Колодія.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: два корпуси ручної гранати - знищити, арешт накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2024р. на вказані речі - скасувати; осколки гранати та первинну упаковку - знищити; відеозаписи - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1514,56грн. за проведення експертних досліджень - стягнути з ОСОБА_4 в повному обсязі, на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1