Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/198/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000441 від 29.04.2013, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда Кіровоградської області, який проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, освіта вища, працює Южнінське КП "Муніципальна варта", раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1214 (одна тисяча двісті чотирнадцять) гривень 30 копійок та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати в сумі 12780 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 63 коп.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за заподіяння потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 28 квітня 2013 року близько 17 години 30 хвилин прибув у село Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області з метою з`ясування обставин вчинення погроз в адресу своєї бабусі ОСОБА_11 зі сторони ОСОБА_8 , прийшовши до будинку ОСОБА_8 , який розташований у АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних відносин, маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження, знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_8 наніс останньому не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, один з яких під ліве око, в результаті чого потерпілий ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року - скасувати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що місцевий суд безпідставно послався на показання цивільної дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні допитана не була, що є порушенням п. 16 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 23 КПК України, відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо.

Також вказує, що суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_13 , фельдшера Тишківської амбулаторії, яка зазначила, що бачила у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді підбитого ока. Натомість свідок не зазначила, що тілесні ушкодження були отримані, в першу, чергу ОСОБА_7 , який був саме нею доставлений до лікувальної установи. ОСОБА_13 постійно проживає у АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 , має з ним давні дружні стосунки, отже є зацікавленою особою.

Бажання ОСОБА_7 з`ясувати обставини конфлікту між його бабусею та родиною ОСОБА_8 не виходять за межі розумної поведінки, яка б при нормальному, а не агресивному відношенні до нього з боку потерпілого ОСОБА_8 .

На підтвердження факту завдання тілесних ушкоджень, 29.01.2014 потерпілий ОСОБА_8 надав стороні обвинувачення фотознімки із зображенням свого обличчя з ознаками тілесних ушкоджень.

Проте, судом не призначено судової комп`ютерно - технічної експертизи, з метою встановлення часу, коли мало місце фотографування. Перед потерпілим було постановлено судом вимогу надати пристрій, за допомогою якого виконана зйомка його обличчя. При цьому, потерпілий ОСОБА_8 не надав пристрій, а потім заявив, що фотоапарат та мобільний телефон були викрадені у його дочки при відвідуванні м. Кропивницький, що не підтверджується довідкою учбового закладу.

Зазначає, що сторона захисту звернулася до суду із заявою про виключення фотознімків із зображенням обличчя ОСОБА_8 , що були надані органам досудового розслідування 29.01.2014 потерпілим ОСОБА_8 , з числа доказів та не враховувати їх при ухвалені вироку, проте клопотання судом першої інстанції не вирішене

Посилається на те, що сторона захисту звернулася із заявою до суду щодо визнання наданої потерпілим ОСОБА_8 - одежі (сорочка та футболка) неналежними та недопустимими доказами. Зазначене клопотання судом першої інстанції у своєму вироку від 18.12.2023 вирішено не було. Натомість, у вироку суд посилається на протокол огляду предметів від 24.11.2013, як на доказ.

Вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції дослідженні наступні висновки судово-медичних експертиз: висновок № 90 від 29.04. - 16.05.2013 судово-медичного експерта ОСОБА_14 ; висновок № 102 від 27.08. - 05.09.2013 судово-медичного експерта ОСОБА_15 ; висновок № 1 (додатково) від 08.01. - 10.08.2014 судово-медичного експерта ОСОБА_15 ; висновок № 120 від 06.11. - 05.12.2014 експертної комісії КЗ Кіровоградське обласне бюро СМЕ»;висновок № 04-01/32 від 14.06.2017 експертної комісії КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ»;висновок № 453/18 від 21.05.-04.12.2019 ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України».

Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_14 № 90 від 29.04.2013 у потерпілого ОСОБА_8 мається припухлість в області нижнього віка лівого ока. Зазначені тілесні ушкодження віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень.

Згідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_15 № 102 від 05.09.2013 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівого ока: гематоми лівої орбіти, гемофтальму, травмованої ерозії рогівки лівого ока, набряку дискузорового нерву, часткової атрофії зорового нерву з зниженням зору на ліве око до 0,4, що становить 10% постійної втрати загальної працездатності (стійка втрата працездатності менше чим на одну третину).

Наразі, експертом не зазначено, з яким медичним документом підтверджуються його висновки, не витребувана попередня амбулаторна карта потерпілого, де фіксувалися його відвідування лікарів до того часу, коли мав місце конфлікт з обвинуваченим, враховуючи, що на час цих подій йому виповнилося 53 року.

У порушення Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої МОЗ України від 17.01.1995 № 6, експерт провів експертизу одноособово, що робить її висновки недопустимими доказами і дають підстави стороні захисту, згідно до ст. 86 та ч. 3 ст. 358 КПК України, просити суд виключити зазначену експертизу з числа джерел доказів.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2014, за клопотанням сторони захисту призначена комісійна судово-медична експертиза.

Висновками експертної комісії КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» № 120 від 06.11. - 05.12.2014 при огляді ОСОБА_8 встановлений діагноз: часткова атрофія зорового нерву лівого ока. Конкретно вирішити питання про те, коли у ОСОБА_8 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми та стан обох очей неможливо. Даних про те, що ОСОБА_8 надавалась допомога в спеціалізованих медичних офтальмологічних установах, немає. Не можливо говорити чи травматичного чи не травматичного походження зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока описаний експертом ОСОБА_14 29.04.2013 виражений набряк червоного кольору в ділянці нижньої повіки лівого ока), говорити не можливо. Судячи по кольору, якщо в ділянці набряку мав місце синець утворився за 1-2 години до моменту огляду. Судово-медичних даних, по яким можливо говорити, травматичного чи не травматичного походження зниження зору у ОСОБА_8 , не має.

Під час розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 та його представником ОСОБА_10 було заявлено клопотання про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_7 .

Судом клопотання задоволено, проведення експертизи, на вимогу потерпілого ОСОБА_8 , доручено КЗ «Львівське обласне бюро СМЕ». Натомість потерпілий ОСОБА_8 на виклик експертів для проведення його огляду та експертизи не з`явився, посилаючись на необхідність догляду за хворим тестем, що не була підтверджено документально, більш того, ніяким чином не є поважною причиною, оскільки у тестя є донька (цивільна дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 )

Незважаючи на ці обставини, суд, проявивши упередженість, призначив своєю ухвалою проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ», незважаючи на обгрунтовані заперечення сторони захисту.

Відповідно до підсумків повторної комісійної судово-медичної експертизи, № 04-01/32 від 26.07. - 02.08.2017, що виконана судово-медичною експертною комісією КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ», «згідно наданих на комісійну судово-медичну експертизу медичних документів» у ОСОБА_8 мала місце травма лівого ока з крововиливом, травматичним набряком нижньої повіки та підочної ділянки, ерозією рогівки ока. Вказана травма виникла від дії тупого предмета. По давності виникнення може відповідати часу вказаному в ухвалі суду. Відмічена травма лівого ока у ОСОБА_8 виникла не менш, як від одного травматичного впливу тупого предмету. Наслідком травми лівого ока у ОСОБА_8 стало зниження зору на ліве око до 0,5 та часткова атрофія зорового нерву, обумовлює розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності в розмірі 10 відсотків. За даною ознакою травма лівого ока та її наслідки > ОСОБА_8 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Сторона захисту при розгляді справи звертала увагу суду, що ці висновки суперечать довідці спеціаліста - офтальмолога, який під час проведення експертизи оглядав потерпілого ОСОБА_8 , оскільки лікарем - офтальмологом не визначено травматичне походження втрати зору, що узгоджується з висновками комісії експертів КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ».

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області було задоволено клопотання сторони захисту та призначена повторна комісійна судово-медична експертиза ДУ «Головне Бюро судово- медичної експертизи МОЗ України (04112, м. Київ, вул. Оранжерейна, 9).

Відповідно до висновку експертів ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» № 453/18 від 21.05. - 04.12.2019 експерти прийшли до висновку, що встановити причини зниження гостроти зору, травматичного чи не травматичного походження та чи пов`язано воно з подією, що досліджується судом, або виникло за інших обставин, встановити ступінь тяжкості ушкоджень, що маються у ОСОБА_8 , а також відповісти на наступні питання: «Які тілесні ушкодження маються у ОСОБА_8 , їх характер, локалізація, давність, чи змогли зазначені тілесні ушкодження утворитися при обставинах, зазначених ОСОБА_8 в 2014 році?», «Чи існують об`єктивні судово-медичні дані, що свідчать про зниження гостроти зору у ОСОБА_8 , чи існують будь-які зміни з боку органів зору (сітчатка, атрофія зорового нерву, дейтеранопія ?» «Коли саме мало місце зниження гостроти зору ОСОБА_8 .?», є не можливим.

Суд першої інстанції дослідивши зазначені висновки судово-медичних експертиз зробив обгрунтовані висновки про те, що «зважаючи на наявність у суду обґрунтованих сумнівів стосовно гостроти зору ОСОБА_8 , твердження як потерпілого, так і експертів Черкаського СМЕ про те, що внаслідок нанесення ударів ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, не може бути взятий судом до уваги, зважаючи на те, що усі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого».

Разом з тим, місцевий суд зробив безпідставні висновки про те, що « ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як і зазначено у первинному висновку експерта № 90 від 16.05.2013».

Також вказує, що судом необгрунтовано задоволений цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є правильним, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Так, допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 28.04.2013 він приїхав у с. Тишківка Добровеличківського району до своєї бабусі, щоб передати їй ліки та побачив у неї залишки синяка на обличчі. Він запитав у неї, що сталося та бабуся вказала, що до цього причетний ОСОБА_8 .. Він пішов до житлового будинку, в якому проживав потерпілий ОСОБА_8 , оскільки мав намір з`ясувати обставини застосування погроз і насильства зі сторони подружжя ОСОБА_16 до його бабусі ОСОБА_11 , яка проживає в АДРЕСА_3 . До нього вийшов ОСОБА_8 в агресивному стані і замість відповідей на питання ОСОБА_7 про причини побиття його бабусі ОСОБА_11 почав лаятися нецензурними словами. У цей час також на подвір`я вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які також висловлювалися на його адресу нецензурними словами. Після цього ОСОБА_8 почав наносити йому удари кулаком в обличчя, хапав за шию та намагався повалити на землю. При цьому ОСОБА_12 і ОСОБА_17 кидали в нього уламками цегли та кричали «щоб його кинули в погріб». Коли на місце інциденту прийшла його бабуся ОСОБА_11 та інші сусіди, йому вдалося піднятися і втекти та ОСОБА_8 його переслідував аж до хати бабусі. У подальшому він викликав поліцію. Щодо наявного синяка під глазом у ОСОБА_8 , вказав, що напевно то був бджолиний укус. Під час вказаної події він, не завдавав ОСОБА_8 умисних ударів, а лише відбивався з метою самозахисту від нападу ОСОБА_8 на нього. Пред`явлений цивільний позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що не вчиняв проти ОСОБА_8 жодних протиправних дій.

На переконання колегії суддів, незважаючи на невизнанні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його вину підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких судом першої інстанції зроблено правильний висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_8 . Згідно яких між його сім`єю та сім`єю ОСОБА_11 , яка є бабусею обвинуваченого ОСОБА_7 , виник конфлікт, з приводу якого ОСОБА_7 прийшов на подвір`я його домоволодіння, про що йому повідомила неповнолітня донька. Він вийшов на подвір"я, а ОСОБА_7 просив покликати його дружину. Коли його дружина вийшла з будинку, то ОСОБА_7 запитав у неї чи це вона ОСОБА_18 , а також запитав навіщо вона побила його бабусю. ОСОБА_7 намагався вдарити його дружину ОСОБА_12 , та він, захистив її він удару ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 наніс йому декілька ударів кулаком в обличчя, після яких він став гірше бачити на ліве око. Намагаючись ухилитися від ударів ОСОБА_7 , він, відштовхнув ОСОБА_7 від себе, і той впав обличчям та передньою частиною тулуба на землю, на якій лежали уламки цегли. Піднявшись ОСОБА_7 пішов до сільської ради. Після цих подій, він разом з дружиною та ОСОБА_17 викликали міліцію і чекали до її приїзду на лавці біля свого домоволодіння. Згодом приїхали працівники поліції, які допитали їх. До цих подій, у нього жодних проблем із зором не було. Також додав, що він як міг, намагався вирішити виниклий конфлікт, мирним шляхом, але ОСОБА_7 , нічого не хотів слухати. Пред`явлений цивільний позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі;

показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких вона являється цивільною дружиною ОСОБА_8 Кілька днів тітка Люся шукала свого кота та потім у суботу приходила до неї та ображала її, замахувалась на неї ціпком, а її чоловік ОСОБА_8 вигнав тітку ОСОБА_19 з двору. 28.04.2013 близько 17.00 години у неї у гостях перебувала ОСОБА_17 . Через деякий час забігла донька та повідомила їй, що до них прийшов якийсь дядя, до якого вийшов батько - ОСОБА_8 . Коли вона разом з ОСОБА_17 виходили на подвір`я, то вже у веранді почули крик та нецензурну лайку. Вийшовши на поріг, побачили ОСОБА_7 , який кричав і помітивши її запитав чи її звати ОСОБА_18 . Після відповіді, ОСОБА_7 почав ображати її нецензурною лайкою та намагався підійти до неї. ОСОБА_8 намагався його заспокоїть та перекрив йому шлях своєю рукою, але ОСОБА_7 нікого не слухав і наніс близько чотирьох ударів її чоловіку в область обличчя, після чого у нього пішла кров з носа. ОСОБА_8 розвернув ОСОБА_7 до себе спиною та відштовхнув, у результаті чого ОСОБА_7 впав на уламки цегли. Конфлікт тривав не більше п`яти - семи хвилин. Потім приїхала швидка та фельшер оглянула ОСОБА_8 , який сидів у закривавленій футболці. Також приїхала поліція, працівники якої допитали їх. Окрім того вказала, що після нанесення ударів ОСОБА_7 у її чоловіка ОСОБА_8 запливло око;

показаннями свідка ОСОБА_20 відповідно до яких 28.04.2013 він перебував на чергуванні на швидкій допомозі разом з фельдшером ОСОБА_21 та їм надійшов виклик у АДРЕСА_2 . Вони прибули за вказаним викликом у с. Тишківка, фельдшер ОСОБА_21 надала допомогу ОСОБА_7 та забрали його до м. Добровеличківка в лікарню. Щодо ОСОБА_8 він суду нічого повідомити на може, оскільки не пам`ятає тих подій;

показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких того дня вона перебувала на чергуванні на швидкій допомозі та їм надійшов виклик у с. Тишківка. Приїхавши у с. Тишківка до хати ОСОБА_22 , підійшов ОСОБА_8 у якого губа була в крові, а також ліве око було припухле. Через хвилин п`ять підійшов ОСОБА_7 у якого на лобі була рана приблизно 1,5 см та вона його посадила в автомобіль швидкої і наклала шов на рану. Білоус скаржився їй на погане самопочуття та вони його відвезли в район. Також вказала, що ОСОБА_8 запитував в Удод навіщо вона прислала свого онука ОСОБА_7 до нього. На втрату зору ОСОБА_8 їй не скаржився та повідомив, що до рани прикладав щось холодне;

показаннями свідка ОСОБА_23 , згідно яких 28.04.2013 його дружина перебувала в гостях у сім`ї Липканів, повернувшись додому йому розповіла, що між ОСОБА_16 та ОСОБА_22 відбулася сварка за зниклого кота. Потім до ОСОБА_8 прийшов онук Удод та почав з`ясовувати стосунки та вони з ОСОБА_8 побились, а також вказала, що самої драки вона не бачила, оскільки перебувала в домоволодінні. Крім того вказав, що в той день він ОСОБА_16 не бачив, а також повідомив, що того дня в хаті були присутні ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , його дружина та неповнолітня донька ОСОБА_12 ..

Окрім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими письмовими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, зокрема:

висновком експерта № 120 від 05.12.2014 відповідно до якого на підставі вивчення медичної документації та матеріалів справи судово-медична експертна комісія дійшла таких підсумків:

1. При огляді ОСОБА_8 . лікарем офтальмологом 01.12.2014 визначена гострота зору правого ока - 1,0, лівого ока - 0,5 контрольним методом по Поляку.

Встановлено діагноз: часткова атрофія зорового нерву лівого ока.

2. Конкретно вирішити питання про те, коли у ОСОБА_8 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми, та стан обох очей, неможливо.

3. Даних про те, що ОСОБА_8 надавалась допомога в спеціалізованих медичних офтальмологічних установах, немає.

4. Згідно наданої медичної карти амбулаторного хворого у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді «в біляорбітальній ділянці зліва невелика гематома, припухлість нижньої та верхньої повіки з переходом на крило носу» - запис хірурга від 30.04.2013. Згідно запису офтальмолога від 30.04.2013: OS - набряк н/повіки, пальпаторно крепітація, к-ва гіперемована». Іншою пастою між рядками виконано запис: «На рогівці - ерозія обширна, зіниця розширена, ДНЗ межі зтущовані, вени повнокровні. Гемофтальм. Ірідоденіт, ерозія рогівки».

При огляді судово-медичним експертом ОСОБА_14 29.04.2013 в ділянці нижньої повіки лівого ока виражений набряк червоного кольору, невизначеної форми, розміром 2,5х1,5см, болючий при пальпації. Травматичного чи не травматичного походження зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису, говорити не можливо. Судячи по кольору, якщо в ділянці набряку мав місце синець, згідно даних літератури, він утворився за 1-2 години до моменту огляду.

5. Судово-медичних даних, по яким можливо говорити, травматичного чи не травматичного походження зниження зору у гр. ОСОБА_8 , немає (т.1 арк.к.п. 249-252);

висновком експерта № 90 від 16.05.2013 згідно якого:

1. У громадянина ОСОБА_8 було пошкодження: припухлість в області нижньої повіки лівого ока. Дане пошкодження могло утворитися від травматичної дії тупого предмета, який має обмежену контактну поверхню, терміном менш 1 доби до моменту обстеження і відноситься до категорії ЛЕГКИХ.

2. Не виключається можливість утворення даного ушкодження за обставин зазначених у цій постанові.

3. Можна сказати, що було нанесено не менше одної травматичної дії. (т.2 арк.к.п. 19);

висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 453/18 від 04.12.2019 відповідно до якого, вивчивши матеріали кримінального провадження, медичну документацію ОСОБА_8 1960 р.н., у відповідності до поставлених питань, комісія експертів прийшла до таких підсумків:

1. 2. 4. 5. 7. 9. Згідно медичної карти амбулаторного хворого без номера ОСОБА_8 після події, що сталася 29.04.2013 наступного дня (30.04.2013) звернувся до офтальмолога поліклініки зі скаргами на болі в лівому оці, в ділянці перенісся, зниження зору на ліве око, нудоту, головокружіння. Встановлено діагноз: «Тупа травма лівого ока середньої важкості. Перелом кісток гайморових пазух, гемофтальм, ерозія рогівки...». При огляді ЛОР-лікарем встановлено діагноз «Забій носу», а невропатологом встановлено: «ЗЧМТ. Струс головного мозку».

Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого № 182 ОСОБА_8 30.04.2013 надійшов до Тишківської лікарні, де до 10.05.2013 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з діагнозом: «Забиття лівого ока. Забиття носа. Струс головного мозку. Астенічний синдром». При первинному огляді описано: «...кожные покровы в области левого глаза кровоподтечные, припухлость, болезненность при пальпации, ссадины и кровоподтек и болезненность в области носа».

Оскільки рентгензнімки кісток носа для проведення експертизи не надані, то визначити характер ушкодження носа, зокрема чи мали місце у ОСОБА_8 тільки відмічені «...ссадины и кровоподтек и болезненность в области носа», чи крім цих ушкоджень у нього мав місце і перелом кісток носа, за наявними даними неможливо.

Окрім того, як вбачається з медичної документації, травмований з підозрою на наявність черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку був оглянутий невропатологом лише 30.04.2013 (при огляді об`єктивна неврологічна симптоматика була відсутня), а в подальшому неврологічний статус хворого не досліджувався. КТ або МРТ головного мозку для виключення іншої (більш важкої) клінічної форми черепно-мозкової травми не виконувалась. Виходячи з цих даних категорично висловитись про перенесення 29.04.2013 черепно-мозкової травми та про її характер, неможливо.

Згідно результатів обстеження офтальмологами 30.04.2013, у ОСОБА_8 після події, що сталася 29.04.2013 мала місце тупа травма правого ока з ерозією рогівки, частковим гемофтальмом, гематомою нижньої повіки. Також при обстеженнях 30.04.2013 було виявлено зниження гостроти зору до 0,6 без можливості корекції (гострота зору на праве око складала 1,0), а при огляді офтальмологом 8.06.13 гострота зору правого ока складала 1,0, а лівого 0,4, без можливості корекції та було запідозрено наявність початкової атрофії зорового нерву зліва. При огляді ОСОБА_8 03.07.13 гострота зору на праве око 1,0, на ліве 0,4 не корегується та встановлено діагноз: «Часткова атрофія зорового нерву зліва», а за результатами його обстеження 26.07.13 спеціалістом офтальмологом Черкаської обласної лікарні, які містяться у Висновку експерта №04-01/32 від 26.07. - 02.08.17, гострота зору як лівого, так і правого ока становила 0,5 без можливості корекції, та вказано на наявність часткової атрофії зорових нервів та ангіопатії сітківки обох очей.

Ушкодження у вигляді ерозії рогівки правого ока, часткового гемофтальмому та гематоми нижньої повіки могла виникнути від дії тупого предмета в ділянку правого ока під час події, що сталася 29.04.2013. Проте, виходячи із зазначених у медичній документації характеру та динаміки змін обох очей, без обстеження ОСОБА_8 нейрохірургом та офтальмологом, без виконання йому КТ або МРТ головного мозку та кісток черепа (орбіт, носа тощо), статичної когерентної томографії сітківки, нейроретинографії, комп`ютерної статичної периметрії обох очей, встановити причини зниження гостроти зору (чи є воно травматичного, чи не травматичного походження), чи пов`язане воно з подією, що сталася 29.04.2013 або виникло за інших обставин, встановити ступінь тяжкості ушкоджень та відповісти на питання «...Які тілесні ушкодження маються у ОСОБА_8 , їх характер, локалізація, давність, чи змогли зазначені тілесні ушкодження утворитися при обставинах зазначених ОСОБА_8 2014 року...Чи існують об`єктивні судово-медичні дані, що свідчать про зниження гостроти зору у ОСОБА_8 , чи існують будь-які зміни з боку органів зору (сітчатка, атрофія зорового нерву, дейтеранопія...Коли саме мало місце зниження гостроти зору у ОСОБА_8 » - неможливо.

Оскільки «Кіровоградським обласним бюро СМЕ та Черкаським обласним бюро СМЕ» при проведенні експертиз не виконувались зазначені вище обстеження, то висновки щодо характеру ушкоджень у ОСОБА_8 та ступеня їх тяжкості не можна вважати обґрунтованими.

3. Надана медична документація не містить відомостей «...про надання потерпілому допомоги в спеціалізованих медичних офтальмогічних установах...».

6. Вирішення питання щодо «...зниження зору у ОСОБА_8 саме у зв`язку з завданням йому тілесних ушкоджень ОСОБА_24 » не відноситься до компетенції судово-медичних експертів.

8. Згідно даних спеціальної медичної літератури дейтеранопія (особливість сприйняття органом зору кольорів) буває вродженою, наслідком травми або захворювання очей, а також може виникати через вживання медикаментозних препаратів, здатних впливати на зорову систему. Наявність дейтеранопії не передбачає розвитку атрофії зорового нерву, але атрофія зорового нерву та дейтеранопія можуть мати спільну причину (т.7 арк.к.п.79-114).

Оцінивши наведені вище зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляційної скарги сторони захисту в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена, суд першої інстанції розглянувши матеріали кримінального проступку, правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання цивільної дружини потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_12 , так як вона не була допитана у судовому засіданні, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом судового засідання від 08.07.2022.

Свідок ОСОБА_12 була допитана у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Показання свідка кримінального провадження суд отримав, безпосередньо, усно, при цьому, учасники процесу були забезпечені правом ставити питання свідку (т.8 арк.к.п.146-152).

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_13 - фельдшера Тишківської амбулаторії, яка бачила у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді підбитого ока, оскільки вона постійно проживає у АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_8 та має з ним давні дружні стосунки, є безпідставними, оскільки матеріалами кримінального провадження, не містять відомостей про те, що свідок ОСОБА_13 перебуває у дружніх стосунках із потерпілим ОСОБА_8 та неприязних стосунках із обвинуваченим ОСОБА_7 .

Також, відсутні відомості про зацікавленість свідка ОСОБА_13 та наявність підстав оговорювати обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому, показання свідка ОСОБА_13 , не суперечать показанням свідка ОСОБА_20 , який 28.04.2013 перебував на чергуванні на швидкій допомозі разом із нею.

Отже, вказані показання свідка ОСОБА_13 є належними та допустимими доказами, які сумніву у колегії суддів не викликають.

Доводи сторони захисту про те, що місцевий суд дав неправильну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо нанесення йому тілесних ушкоджень уламками цеглин, які підтверджуються вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року у справі № 387/1400/13-к, згідно якого ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 с. 125 КК України, не є слушними, оскільки сторона захисту не заявляла клопотання про його дослідження, і вказаний вирок під час судового розгляду судом першої інстанції, не був предметом дослідження.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_6 на те, що потерпілий ОСОБА_8 29.04.2013 звернувся до Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області із заявою про завдання йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а 30.04.2013 звернувся до Добровеличківської ЦРБ, з метою уникнення відповідальності за завдання тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 , є надуманими, метою яких є уникнення кримінальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не був ініціатором зустрічі з потерпілим ОСОБА_8 та не наносив йому тілесних ушкоджень, є також необгрунтованими, враховуючи таке.

Так, факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень беззаперечно підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який ствердно та послідовно пояснював спосіб та механізм завдання йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7

Вказував, що ОСОБА_7 прийшов на подвір`я його домоволодіння з метою з`ясувати причини побиття, на його думку, сімейством Липканів його бабусі ОСОБА_11 , в ході спілкування між ними у ОСОБА_7 виникли особисті неприязні відносини до ОСОБА_8 , на грунті яких він наніс останньому тілесні ушкодження.

Разом з цим, у ОСОБА_7 не було підстав необхідної оборони ні для свого захисту, ні для захисту бабусі ОСОБА_11 , оскільки цей конфлікт повинен був вирішуватися обвинуваченим шляхом звернення до правоохоронних органів, а не шляхом самосуду.

На переконання колегії суддів, вказані показання потерпілого ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно визнав правдивими, так як вони є послідовними та узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_12 , яка надала аналогічні показання щодо нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів в обличчя потерпілому ОСОБА_8 .

Водночас, наведені показання узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , яка повідомила про наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у виді підбитого ока.

Водночас, показання ОСОБА_7 стосовно того, що ОСОБА_8 сам спровокував конфлікт і разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_17 наносив йому удари, є позицію захисту із наміром уникнути відповідальності за вчинений кримінальний проступок.

Показання ОСОБА_7 , щодо нанесення йому тілесних ушкоджень уламками цеглин, є нелогічними та неправдоподібними, такими, що суперечать виявленим у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Отже, саме обвинувачений ОСОБА_7 , був ініціатором зустрічі з потерпілим ОСОБА_8 , яка згодом переросла у бійку.

Обвинувачений ОСОБА_7 прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 з метою з`ясуванням обставин конфлікту з його бабусею ОСОБА_11 . При цьому, намагався потрапити до помешкання ОСОБА_8 , незважаючи на те, що останній правомірно перешкоджав йому у цьому, спровокував конфлікт і завдав потерпілому ОСОБА_8 не менше двох ударів кулаками рук в область перенісся та лівого ока, водночас ОСОБА_8 з метою самозахисту відштовхнув обвинуваченого ОСОБА_7 від себе.

Разом з цим, показання потерпілого ОСОБА_8 відносно способу нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 , детально продемонстровані ним під час проведення слідчого експерименту, під час якого він підтвердив надані показання, які узгоджуються із заявою ОСОБА_8 від 29.04.2013, згідно якої останній повідомив правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_7 стосовно нього протиправних дій та висновком експерта № 90 від 16.05.2013, яким зафіксовано наявність у потерпілого тілесних ушкоджень.

Також, необгрунтованими є посилання захисника-адвоката ОСОБА_6 на те, що висновками судово-медичних експертиз, не доведено завдання обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , будь-яких тілесних ушкоджень, з огляду на таке.

Дослідивши висновки судово-медичних експертиз, допитавши експертів ОСОБА_14 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 , на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як вказано у первинному висновку експерта № 90 від 16.05.2013.

Матеріалами кримінального провадження, беззаперечно доведено що обвинувачений ОСОБА_7 був ініціатором конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , саме обвинувачений ОСОБА_7 умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 удари в область обличчя та лівого ока, що спричинили тілесні ушкодження.

При цьому, доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наявними у потерпілого ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями середньої тяжкості - відсутні, отже місцевий суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за фактичними наслідками, які були виявлені під час первинного обстеження, тобто як нанесення легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Між тим, з урахуванням висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 453/18 від 04.12.2019, у якому неоднозначно надано оцінку попередньо проведеним Кіровоградським обласним бюро СМЕ та Черкаським обласним бюро СМЕ експертизам щодо характеру ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 та ступеня їх тяжкості, у сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеного факту спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 умисних дій, зокрема не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, один з яких під ліве око, в результаті чого потерпілий ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, не знайшли підтвердження посилання сторони захисту на те, що потерпілим ОСОБА_8 здійснювались умисні дії, направлені на штучне створення доказів винуватості ОСОБА_7 у завдані йому тілесних ушкоджень.

Зокрема, посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції не вирішив заявлене клопотання про призначення судово-біологічної експертизи з метою отримання відповіді на питання, кому саме належить кров на одязі (сорочка та футболка), потерпілому ОСОБА_8 чи обвинуваченому ОСОБА_7 , є необгрунтованими, оскільки місцевий суд розглядав дане клопотання та відмовив у його задоволенні, мотивуючи тим, що речі ОСОБА_8 , органами досудового розслідування не визнавалися речовими доказами, тому клопотання про визнання цих речей неналежними та недопустимими доказами, є безпідставним.

Водночас, необгрунтованими є твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції не виключено з числа доказів, фотознімку із зображенням обличчя потерпілого з ознаками тілесних ушкоджень, який ОСОБА_8 надав 29.01.2014 стороні обвинувачення, оскільки підстави для визнання цього доказу неналежним та недопустимим - відсутні.

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту про невинність обвинуваченого і непричетність його до вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними та беззаперечно спростовуються показаннями потерпілого, свідків та дослідженими речовими доказами, яким суд першої інстанції дав об`єктивну та всебічну оцінку, які у сукупності беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок.

Обставини, що пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України - відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України - не встановлені.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції правильно врахував що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, та призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Врахувавши вимоги ч. 5 ст. 74 КК України, відповідно до яких особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу та вимоги п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки від часу вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, минуло більше 3 років і давність не була перервана чи обґрунтовано зупинена, місцевий суд дійшов правильного висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання за вказаний кримінальний проступок, у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції правильно звільнив його від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1214,30 грн., суд першої інстанції правильно вказав, що вимоги потерпілого обґрунтовані частково, зокрема, фотокопіями виписок із історії хвороби та копіями рецептів (медичних призначень), які підтверджують матеріальні збитки понесені ОСОБА_8 (т.1 арк.к.п.45-47).

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд правильно вказав, що у судовому засіданні доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Вчинення кримінального проступку. обвинуваченим беззаперечно спричинено моральну шкоду потерпілому, яка пов`язана із втратою нормальних (звичних) життєвих зв`язків, оскільки протиправними діями ОСОБА_7 , було принижено честь і людську гідність ОСОБА_8 перед його родиною та односельцями.

Отже, враховуючи вимоги розумності і справедливості, місцевий суд обгрунтовано частково задовольнив цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 5 000 грн.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли підтвердження, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4