Справа № 129/899/14-к
Провадження №11-кп/801/1092/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000354 від 17.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , 1957 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Маяки Біляєвського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянинаУкраїни, із середньою освітою, неодруженого, судимого:

- вироком Теплицького районного суду від 07.09.2022 р. за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.,

-вироком Гайсинського районного суду від 10.04.2024 р. за ч.1 ст.389 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості змінити.

Пом`якшити призначене вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 року ОСОБА_7 покарання та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

В порядку ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.04.2024 року та вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 07.09.2022 року виконувати самостійно.

В іншому залишити вирок без змін.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 72 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань за вироком Гайсинського районного суду від 10.04.2024 р. у виді пробаційного нагляду на строк один рік та за вироком Теплицького районного суду від 07.09.2022 р. у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк три роки, призначеним йому за цим вироком.

Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5220,80 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено долю речового доказу.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

На початку серпня 2018 р. перебуваючи на околиці поля біля с.Семирічка Гайсинського району виявив артилерійський снаряд, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_7 взяв собі зазначений снаряд, таким чином незаконно придбав його і поклав у багажне відділення свого мопеда моделі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та всупереч вимогам, визначеним Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 р. №622 та положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою КМУ від 12.10.1992 р. № 576, незаконно зберігав; 8.08.2018 р. біля 15-00 год. ОСОБА_7 проїжджав біля водонасосної станції Белендіївка» КП «Гайсинводоканал» по вул. Волонтерів в м.Гайсині, був зупинений працівниками поліції, під час обшуку у багажному відділенні мопеда « ІНФОРМАЦІЯ_2 » без державних номерних знаків, яким користується ОСОБА_7 , виявлено та вилучено 45-мм бронебійно-трасуючий артилерійський снаряд (БР-240) часів Великої Вітчизняної війни, промислового виготовлення військового призначення, який відноситься до бойових припасів, що ОСОБА_7 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що вирок відносно ОСОБА_7 є незаконним, підлягає зміні в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок суворості.

Захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Проте, суд маючи достатні підстави дійти висновку про можливість виправлення

ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання з призначенням іспитового строку, положення ч. 1 ст. 75 КК України не застосував та призначив реальну міру покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Вважає, що прийняття судом відносно ОСОБА_7 рішення про звільнення від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, враховуючи вказані вище обставини кримінального провадження, відповідало б меті покарання та положенням ст. 1 КК України.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного відповідно до вимог ст. ст. 408, 409, 414 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Захисник ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності та відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , вимоги апеляційної скарги підтримують повністю, просять задоволити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу винного, те, що він судимий за кримінальні проступки, після скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України вироком Теплицького районного суду від 07.09.2022 р. за ч.1 ст. 309 КК України, вироком Гайсинського районного суду від 10.04.2024 р. за ч.1 ст. 389 КК України, характеризується негативно за місцем проживання, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.263 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .

Доводи захисника щодо застосування ст. 75 КК України є безпідставними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що сукупність всіх обставин кримінального провадження разом з особою обвинуваченого не вказують на можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4