Справа № 307/2712/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/482/24 за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.07.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000524, відомості про яке 30.06.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та накладено арешт натимчасово вилучене майно, а саме трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження цього майна.

Арештоване майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , якого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000524 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.06.2024 приблизно о 15 год 45 хв ОСОБА_6 в селі Глибокий Потік по вул. Дяубоулуй, на руслі річки «Валескраді», видобував на тракторі марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, піщано-гравійну суміш, де був виявлений місцевим мешканцем.

Того ж дня, проведено огляд місця події, в ході якого з місця видобування вилучено взірці піщано-гравійної суміші та вище вказаний трактор, при цьому, водій ОСОБА_6 від дачі пояснень відмовився.

29.06.2024 слідчим СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проведено огляд місця події на території в селі Глибокий Потік по вул. Дяубоулуй, на руслі річки «Валескраді», в ході якого було виявлено трактор марки «ЕО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, і піщано-гравійну суміш.

-2-

З метою забезпечення збереження речового доказу, який є предметом кримінального правопорушення та об`єктом криміналістичного дослідження, а відтак має значення для досудового розслідування та з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий порушує питання про накладення арешту на вилучене майно, а саме: трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру державної реєстрації, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_6 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

Ухвала мотивована тим, що вилучене майно трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_6 , та який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , відповідає ознакам ст. 98 КПК України, як предмет, який може зберігати на собі сліди правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягають перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, у тому числі, проведенні відповідних експертиз, з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні. При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Слідчий суддя в ухвалі зазначила, що в даному випадку застосування арешту майна є необхідним, оскільки його незастосування може призвести до відчуження, приховування, що перешкодить проведенню експертиз по даному кримінальному провадженню. Тому, слідчий суддя дійшла висновку про те, що вилучене майно трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру державної реєстрації, є знаряддям даного кримінального правопорушення та має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, може бути використаний як доказ факту злочинних дій, вчинених тими чи іншими особами, у зв`язку з чим задовольнила клопотання слідчого, наклавши арешт на вилучене майно із забороною його користування, розпорядження та відчуження з метою запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення.

В апеляційній скарзі володілець майна ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_5 просять ухвалу слідчого судді від 04.07.2024 скасувати. Вважають, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, клопотання про арешт майна не відповідає вимогам закону та подано після спливу строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України. Також зазначають, що ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а у клопотанні не наведено обставин, які б свідчили про факт завдання шкоди діями ОСОБА_6 та розмір такої шкоди. Стверджують, що трактор знаходився на березі потічка, перебував у нерухомому стані, з вимкненим двигуном, нічого не видобував та не вантажив. До того ж, на даний момент не виявлено і не встановлено жодного кубометра піщано-гравійної суміші, яку нібито видобував ОСОБА_6 за допомогою трактора, на який слідчим суддею накладено арешт.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, володільця майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

-3-

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 04.07.2024 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000524 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за фактом незаконного видобування піщано-гравійної суміші.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що 29.06.2024 приблизно о 15 год 45 хв ОСОБА_6 в селі Глибокий Потік по вул. Дяубоулуй, на руслі річки «Валескраді», видобував на тракторі марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, піщано-гравійну суміш, де був виявлений місцевим мешканцем.

Того ж дня, проведено огляд місця події, в ході якого з місця видобування вилучено взірці піщано-гравійної суміші та вище вказаний трактор, при цьому, водій ОСОБА_6 від дачі пояснень відмовився.

29.06.2024 слідчим СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проведено огляд місця події на території в селі Глибокий Потік по вул. Дяубоулуй, на руслі річки «Валескраді», в ході якого було виявлено трактор марки «ЕО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, і піщано-гравійну суміш.

Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 30.06.2024 виявлений в ході огляду місця події на території в АДРЕСА_3 , трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_6 , визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні № 0000524.

03.07.2024 слідчий СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені № 0000524 від 30.06.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань

-4-

виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 30.06.2024 трактор марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_6 , визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні № 0000524 від 30.06.2024.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

-5-

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000524 від 30.06.2024, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

Твердження представника володільця майна про порушення законних прав ОСОБА_6 , якому не повідомлялось про підозру у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно щодо транспортного засобу - трактора марки «ЗО-2621В-3», номер кузова НОМЕР_1 , без номеру та державної реєстрації, оскільки арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника володільця майна, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження та користування.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав уважати, що вилучений транспортний засіб міг бути використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у

-6-

кримінальному провадженні, обґрунтовано наклала арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник чи володілець арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Доводи представника власника майна на звернення прокурора з клопотанням про арешт майна після спливу строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання про арешт майна, яке було вилучено в ході проведення огляду місця події 29.06.2024, датоване 01.07.2024.

-7-

Згідно наявного в матеріалах протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 03.07.2024, вказане клопотання надійшло до Тячівського районного суду Закарпатської області 03.07.2024. Також встановлено, що таке було надіслано засобами поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 116 КПК України строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.

Як вбачається зі штемпеля на поштовому конверті, поштове відправлення (клопотання слідчого про арешт майна) було здано на поштове відділення 01.07.2024.

Таким чином, слідчий саме 01.07.2024 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у зв`язку з чим останнім було подане дане клопотання з дотриманням вимог та у строки, визначені КПК України.

Крім того, апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права володіння майном ОСОБА_6 завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для ОСОБА_6 апеляційним судом також не встановлено.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_5 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

-8-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 та його представника-адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.07.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000524 від 30.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді