У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000486, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2021 року за ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2021 року та ОСОБА_6 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 6 місяців.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 21 травня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 4 702, 12 грн. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок та пом`якшити остаточно визначене покарання за сукупністю вироків до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 1 місяць.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував, що злочин незавершений, він має на утриманні сім`ю, малолітнього сина та доньку, відсутність скарг за місцем проживання, його відношення до вчиненого, щире каяття, а також його участь у захисті країни від збройної агресії рф під час служби в ЗСУ під час мобілізації та можливу наявність психічного захворювання.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок залишити без змін. Вважає, що призначене судом ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У період з 01 вересня по 30 листопада 2022 року, більш точного часу органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 під час випасу худоби в парку по АДРЕСА_1 , виявив 13 гвинтівкових патронів калібру 7,62 мм з кулею зі стальним осердям, 2 гвинтівкових патрони калібру 7,62 мм з бронезапалюючою кулею, один проміжний патрон калібру 5,45 мм з кулею зі сталевим осердям та один проміжний патрон калібру 5,45 мм з кулею підвищеної пробивної здатності, які є військовими боєприпасами та три мішки з тканини наповнені вибуховою речовиною одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом загальною масою 10 кг 900 г, які привласнив собі, тобто незаконно придбав боєприпаси та вибухову речовину.

У подальшому ОСОБА_6 переніс 17 патронів до домоволодіння своєї матері ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де помістив до дерев`яного ящику в господарчий будівлі, а вибухову речовину одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох загальною масою 10 кг 900 г, переніс до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де поклав до дерев`яного ящика у господарській будівлі, та таким чином, незаконно зберігав вказані боєприпаси та вибухову речовину без передбаченого законом дозволу.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у незаконному придбанні, носінні і зберіганні бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений оскаржує вирок в частині призначення остаточного покарання, вважає його занадто суворим та просить його пом`якшити.

Що стосується цих вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , то вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Окрім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, скарг на нього до селищної ради не надходило, на адміністративній комісії він не розглядався, постійного місця роботи не має та (зі слів) є батьком малолітньої дитини. За характеристикою відділу поліції характеризується негативно, оскільки зловживає алкогольними напоями, під впливом алкоголю схильний до вчинення бійок, порушень громадського порядку та вчинення домашнього насильства, протягом року неодноразового притягався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом враховано, що ОСОБА_6 , раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та будучи засудженим вироком від 08.10.2021 до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий, умисний злочин.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе у разі призначення йому покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, за видом та розміром, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, за розміром визначене покарання є мінімальним, а тому відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

Остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, визначено правильно враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення у період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За такого, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10