Справа № 463/5628/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/793/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 ,

встановила:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 червня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 27 червня 2024 року, застосовано до ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за № 0000313 від 02.04.2024 року, за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ухвали суду ОСОБА_7 в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, 02.04.2024 року близько 09 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , придбав (знайшов) один блістер з надписом «Метафін», який містив три таблетки білого кольору. Вказаний блістер він привласнив та незаконно зберігав при собі без мети збуту.

В подальшому, 02.04.2024 року близько 11 год. 10 хв., ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками поліції, у ході спілкування з якими він повідомив, що зберігає при собі блістер з надписом «Метафін», який містив три таблетки білого кольору для власного вживання без мети збуту. На місце події було викликано СОГ Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області, де в присутності двох понятих, дізнавачем у ході проведення огляду місця події, було виявлено і вилучено в ОСОБА_7 блістер з надписом «Метафін», який містив три таблетки білого кольору, які він придбав (знайшов) для власного вживання без мети збуту.

Під час досудового розслідування встановлено, що три таблетки білого кольору, які знаходяться в одній частині блістера з полімерного матеріалу, містять - метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса метадону становить 0,0279 грам.

На вказану ухвалу суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на вчинення ОСОБА_7 без мети збуту суспільно небезпечного діяння.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Покликаючись на положення ст. 19, 23, 24 КК України, прокурор вказує, що умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Зазначає, що прояв мети є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Також прокурор покликається на положення ст. 505 КПК України, та вказує, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Однак, всупереч наведеним положенням кримінального та кримінального процесуального законів, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_7 без мети збуту придбав та зберігав наркотичні засоби.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Законний представник не заперечила щодо задоволення апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом із тим, перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо необхідності зміни оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Отже, мета є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини, а відтак прояв мети є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 633 від 03.06.2024 року, на даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки параноїдної шизофренії, безперервного перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом, обтяженої вживанням опіоїдів, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій ОСОБА_7 також виявляв психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервного перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом, обтяженим вживанням опіоїдів, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Тому, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що є свідченням неправильного застосування такого закону.

Слід звернути увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, колегія погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що місцевий суд всупереч наведеним вище положенням кримінального та кримінального процесуального законів, в оскаржуваній ухвалі необґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_7 без мети збуту придбав та зберігав наркотичні засоби.

За наведених обставин, апеляційну скаргу прокурора слід задоволити, та на підставі п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409 КПК України змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на вчинення ОСОБА_7 без мети збуту суспільно небезпечного діяння.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2024 року покликання на вчинення ОСОБА_7 без мети збуту суспільно небезпечного діяння.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: