ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/354/24 Справа № 694/2328/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора підозрюваного (відеоконференція) захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пальчик, Катеринопільського району, Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта базова середня, не працює, не одружений, раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в :

Начальник відділення слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майор поліції ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання вказала, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001198 від 09.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року клопотання задоволено та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 08 листопада 2024 року включно.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі адвокат вказує, що прокурор та слідчий, зважаючи на дані про особу, не довели належним чином неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, та вважає, що тримання під вартою є невмотивовано жорстоким запобіжним заходом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Із клопотання вбачається, що до Звенигородського РВП 09.09.2024 надійшло повідомлення про те, що 09.09.2024 о 16 год. на грунтовій дорозі по АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , з тілесними ушкодженнями на голові. Труп направлено на розтин для встановлення причин смерті.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , в період часу з 13 год. по 15 год. 09 вересня 2024 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства завдав численні удари дерев`яною палицею по голові та тулубу, чим спричинив множинні переломи ребер з ушкодженням легень ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши останньому тілесні ушкодження не сумісні з життям.

В подальшому 09.09.2024 ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 74 від 10.09.2024 смерть ОСОБА_10 настала внаслідок гострої легенево-серцевої недостатності; гемопневмоторакс, множинні переломи ребер з ушкодженням легень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

10.09.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, 10.09.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В матеріалах справи є здобуті у визначеному законом порядку достатні дані, які свідчать про наявність ознак злочину, а саме: - дані протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 09.09.2024;- дані протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 09.09.2024; - дані протоколу додаткового огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 10.09.2024; - дані показань свідка ОСОБА_11 від 09.09.2024 року;- дані показань свідка ОСОБА_12 від 10.09.2024 року; - дані показань свідка ОСОБА_13 від 10.09.2024 року; - інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчим суддею зазначено, що на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів можливо визначити вірогідність та достатність причетності підозрюваного до кримінально-караних дій для застосування щодо нього обмежувального заходу. Надані стороною обвинувачення фактичні дані, що містяться в долучених до клопотання матеріалах, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

З огляду на такі обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину.

Враховується, що підозрюваний не працевлаштований, не одружений, не має постійних джерел доходів, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Встановлені обставини в сукупності свідчать про антисоціальну поведінку ОСОБА_7 та стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризують його як особу, що схильна до вчинення кримінальних правопорушень. Це вказує на достатньо високу вірогідність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Слідчий суддя правильно задовольнив клопотання слідчого та застосовував відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку колегії суддів, такий вид запобіжного заходу забезпечить запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання названим вище ризикам.

Підстав для визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави немає, оскільки злочин вчинено проти життя особи.

Домашній арешт, на переконання колегії суддів, не зможе мінімізувати вказані слідчим ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає. Ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422, КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: