УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 294/911/15-к

провадження № 51-5078 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 та ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК - на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2020 року, більш суворим, призначеного за цим вироком, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів укримінальному провадженні.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 05 серпня 2024 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з доповненнями задовольнив.

Вирок місцевого суду в частині призначення покарання засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 змінив.

Призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК - на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 та ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також зараховано додатково ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у строк покарання строк їхнього попереднього ув`язнення з 22 вересня 2023 року (день ухвалення вироку) по 05 серпня 2024 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України № 838/VIIІ від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано вважати такими, що відбули покарання повністю.

Звільнено їх з під варти негайно в залі суду.

В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Суд визнав ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Як установив суд, ІНФОРМАЦІЯ_1 між 19 та 20 годинами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунтовій дорозі між селами Кихті та Рижів Чуднівського району Житомирської області зустрілися з ОСОБА_8 . У цей час та місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, до якого на боці ОСОБА_4 приєдналися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , поєднане з особливою жорстокістю, руками та ногами нанесли чисельні удари по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_8 , в результаті чого останній впав на землю, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжили його бити по голові, тулубу та кінцівках. Після чого витягли зі штанів потерпілого шкіряного ременя, яким зв`язали йому руки та перенесли потерпілого у багажник його автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_1.

У подальшому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом вступили у попередню змову щодо незаконного заволодіння належним ОСОБА_8 транспортним засобом, який мали намір використати як знаряддя для вчинення злочину, а саме вивезення ОСОБА_8 в безлюдне місце.

ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 20 години, скориставшись наявними в замку запалення автомобіля ключами, завів двигун і на вказаному автомобілі, разом із ОСОБА_6 , покинули зазначене місце, незаконно заволодівши цим транспортним засобом, вартістю 30 910,88 грн, чим спричинили майнової шкоди ОСОБА_8 на вказану суму.

У той же час ОСОБА_5 , діючи з єдиним спільним умислом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , направленим на умисне вбивство ОСОБА_8 , поєднане з особливою жорстокістю, власним автомобілем АUDІ-80, д.н.з. НОМЕР_2 , поїхав попереду автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , таким чином показуючи маршрут руху.

Після цього, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи узгоджено, на вказаних автомобілях прибули на ділянку автодороги сполученням Висока Піч - Житомир між селами Заможне та Рудківка Житомирського району Житомирської області, витягли з багажника автомобіля потерпілого та, тримаючи його під руки, відвели від дороги в напрямку лісосмуги на відстань 43 метри, де у період із 20:33 до 21:52, діючи з єдиним умислом, руками, ногами та ребром робочої частини штикової лопати, зі значною силою прикладання нанесли чисельні удари по голові, грудній клітині, тулубу та кінцівках ОСОБА_8 , тобто у такий спосіб умисно його вбили з особливою жорстокістю.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової-лицевої травми у вигляді чисельних синців і саден обличчя, відкритого перелому кісток носа, чисельних крововиливів в м`які тканини голови, лінійного перелому основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки півкуль, стовбура та в шлуночки головного мозку, що ускладнилась набряком головного мозку.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , поєднаного з особливою жорстокістю, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , із метою приховання слідів злочину, закопали труп потерпілого в землю на місці вчинення вбивства, а знаряддя вчинення злочину - штикову лопату помістили у багажник автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_3 . У подальшому, того ж дня близько 23 години ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , із метою приховання слідів злочину, перемістили вказаний автомобіль, на ділянку місцевості неподалік с. Карвинівка Романівського району Житомирської області, де його підпалили, а самі залишили місце вчинення злочину.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та правильності кваліфікації їх дій за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК, просить скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що місцевим судом обґрунтовано враховано думку потерпілих, які наполягали на призначення найсуворішої міри покарання засудженим - довічне позбавлення волі. Однак, суд апеляційної інстанції, пом`якшуючи покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 115 КК, не врахував, що під час досудового розслідування останні не сприяли слідству, шкода потерпілим відшкодована лише частково на стадії апеляційного розгляду.

Зазначає, що апеляційним судом не враховано, що до скоєння вбивства засуджені готувались раніше, зокрема підготували транспорт як потерпілого так і власний, а також лопату.

З огляду на зазначене прокурор стверджує, що призначене судом апеляційної інстанції покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відповідає положенням статей 50, 65 КК, оскільки їх виправлення навіть під час застосування покарання у виді позбавлення волі в максимальній межі не можливе та не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, не слугуватиме цілям його застосування і не відповідатиме справедливості щодо застосування покарання, встановленим ст. 2 КПК.

Судові рішення щодо ОСОБА_6 у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Мотиви Суду

За змістом ст. 50 КК значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається з касаційної скарги, висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК, та кваліфікація їх дій прокурором не оспорюються.

Апеляційний суд, задовольняючи апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із доповненнями та змінюючи рішення місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за пунктами 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК з довічного позбавлення волі на строкове покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, обґрунтовано зазначив, що:

- ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції визнав вину, просив вибачення у потерпілих, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризувався за місцем проживання та роботи, має батьків - інвалідів 2-ї групи, які потребують його допомоги, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - визнання вини;

- ОСОБА_4 визнав свою винуватість у повному обсязі, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, неодноразово просив вибачення у потерпілих, щиро розкаявся, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до події працював лісником в Чуднівському лісництві ДП «Дзержинський лісгосп АПК», де зарекомендував себе з позитивної сторони, має матір-пенсіонерку та батька інваліда 2-ї групи, які потребують його допомоги, а також є єдиним з обвинувачених, хто частково відшкодував потерпілим матеріальну шкоду, наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання останнім своєї вини, щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за пунктами 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та постановив вважати їх засудженими за ч. 1 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, а рішення про зміну виду призначеного покарання є мотивованим та обґрунтованим.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не врахував думку потерпілих, які наполягали на призначення найсуворішої міри покарання засудженим - у виді довічного позбавлення волі не є визначальною при визначенні виду покарання.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3