єдиний унікальний номер справи 546/361/24
номер провадження 1-кп/546/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Решетилівка кримінальне провадження № 0000164, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 7 неповнолітніх дітей АДРЕСА_1 , доньок ОСОБА_6 2010 р.н., Лори 2021 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на даний час утримується в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», не інваліда, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження, яке надійшло до суду 02.05.2024.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_7 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 208 КПК України 06.02.2024 о 16:40 год ОСОБА_4 затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

07.02.2024 о 14:30 год ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

08.02.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 05.04.2024, який ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.04.2024 продовжено до 16:40 год 07.05.2024.

У підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 06 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора, обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період з 06.05.2024 по 04.07.2024 включно. Відмовлено у задоволенні усного клопотання сторони захисту про обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Підставою для обрання виключного запобіжного заходу судом визначено доведення прокурором наявність ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Винятковість застосування обраного запобіжного заходу також обґрунтовано суспільною небезпечністю вчиненого діяння.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 03 липня 2024 року щодо обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 03.07.2024 по 02.09.2024 включно. Відмовлено у задоволенні усного клопотання сторони захисту про обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Підставою для продовження обраного виключного запобіжного заходу судом визначено доведення прокурором наявність ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Винятковість застосування обраного запобіжного заходу також обґрунтовано суспільною небезпечністю вчиненого діяння.

Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року щодо обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 28.08.2024 по 26.10.2024 включно. Підставою для продовження обраного виключного запобіжного заходу судом визначено доведення прокурором наявність ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Винятковість застосування обраного запобіжного заходу також обґрунтовано суспільною небезпечністю вчиненого діяння.

24.10.2024 прокурором під час судового розгляду подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ризики, які були визначені під час обрання та продовження запобіжного заходу продовжують існувати. Також прокурор у клопотанні вказує на перелік доказів, які підтверджують вину обвинуваченого. Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 26 жовтня 2024 року, але у вказаний строк неможливо закінчити судовий розгляд, тому виникла необхідність у продовжені обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні прокурор зазначає, що продовжують існувати ризики, визначені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєний ним злочин, про що свідчить його обізнаність про покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, частина яких є знайомими обвинуваченого, шляхом здійснення психологічного та фізичного тиску на останніх з метою зміни їх показань на його користь, що унеможливить якісний судовий розгляд. Також зазначає, що на даний час частина свідків у кримінальному провадженні залишаються не допитаними, які є знайомими обвинуваченого та фактично проживають в одному населеному пункті з останнім.

Водночас, прокурор зазначає, що інші більш м`які заходи не можливо застосувати до ОСОБА_4 , оскільки їх застосування не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти вищевказаним ризикам, що, у свою чергу, негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, надав обґрунтування аналогічне викладеному у клопотанні.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, подавши 16.05.2024 до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник при розгляді зазначеного клопотання поклалися на розсуд суду.

Дослідивши доводи клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд не дає оцінки обґрунтованості підозри обвинуваченому, а також оцінки перелічим прокурором доказам доведеності та обґрунтованості обвинувачення.

Суд звертає увагу на те, що обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Ризики, визнані ухвалами суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 06.05.2024, про продовження тримання під вартою від 03.07.2024 та від 28.08.2024 на переконання суду на даний час не змінилися.

Зазначені висновки обґрунтовуються наступним.

Що стосується продовження існування ризику переховування від суду, який визначений у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що зазначений ризик продовжує існувати, з огляду на наступне.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням у виді позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для нього у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Окрім того, суд враховує те, що обвинувачений перебуває на військовому обліку та з огляду на те, що має семеро неповнолітніх дітей відповідно до закону має право на відстрочку від призову за мобілізацією на період воєнного стану в Україні, який триває з 24.02.2022, а відтак у нього відсутні перешкоди для вчинення дій щодо виїзду за межі України або зміни місця проживання у межах України.

Таким чином, суд вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, може здійснити спробу ухилятися від суду.

З огляду на зазначене, на цей час слід вважати доведеним продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується продовження існування ризику, визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Суд зважає на те, що обвинувачений обізнаний, як щодо свідків та місця їхнього проживання, так і у змісті наданих ними свідчень. Судом враховується, що частина свідків, які на даний час не допитані судом, є знайомими з обвинуваченим та проживають з ним в одному населеному пункті. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати існування ймовірності незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань чи залучення ним сторонніх осіб з цією метою.

А тому продовження існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави, суд зауважує таке.

Особисте зобов`язання дійсно неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, а об`єктивних підстав вважати, що ним зобов`язання буде дотримано, суд не має.

Щодо особистої поруки чи застави то відповідні клопотання до суду не надходили. Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого застави, підстави для визначення йому розміру застави в цьому випадку відсутні.

Окрім того, є неможливим застосування до обвинуваченого домашнього арешту, оскільки ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню зазначених прокурором ризиків, а його перебування на свободі дасть йому усі можливості переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та здійснювати тиск на свідків. Також суд враховує, що дієвість такого запобіжного заходу, як домашній арешт із можливістю застосування електронних засобів контролю, може призвести до втрати ефективності з огляду на те, що в умовах воєнного стану існують обґрунтовані проблеми з електропостачанням і зв`язком на всій території України.

Не заперечуючи того факту, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має 10 дітей, 7 з яких неповнолітні, наявність у нього постійного місця проживання, суд вважає, що вказані обставини не спростовують факту продовження існування зазначених прокурором ризиків на стадії судового провадження, які визнані судом доведеними, та не свідчать про недоцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 в рішенні від 26.07.2001 виснував, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 ЄСПЛ у рішенні від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» N 40107/02).

Суд вважає, що у цій справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, оскільки обвинуваченим вчинено особливо тяжкий насильницький злочин, тому незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої його свободи, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених законом, доведено існування підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, щодо ОСОБА_4 є неможливим та альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризикам, а тому продовження запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою буде пропорційним конкретно у цьому випадку. У зв`язку з чим, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Підсумовуючи вищевикладене, з огляду на конкретні обставини, особу обвинуваченого, на суспільну небезпечність діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд прийшов до переконання, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 331, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюстроком на 60 днів, тобто з 24 жовтня 2024 року по 22 грудня 2024 року включно.

Відповідно до ст. 205 КПК України дана ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію цієї ухвали негайно направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» для виконання.

Копію цієї ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1