Справа №577/289/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1160/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/289/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2024 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурору про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 відмовити, а застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам. ОСОБА_9 , перебуваючи тривалий час під вартою, позбавлений можливості працевлаштуватись і має стійкі соціальні зв`язки. Вважає недоведеним ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки саме лише обвинувачення у вчиненні злочину та суворість покарання не є підтвердженням цього ризику, у клопотанні прокурора та судовому рішенні відсутні обґрунтування готування чи планування обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень.

У Конотопському міськрайонному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК, судовий розгляд якого по суті пред`явленого обвинувачення не завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тому прокурор звернувся з клопотанням про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, оскільки продовжують існувати і не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2024 обвинуваченому ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що прокурор в достатній мірі довів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Будучи належним чином повідомленими про час, день і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 надійшли письмові заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутність, а також у відсутність обвинуваченого ОСОБА_9 , від якого згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження без участі сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч. 3 ст. 331 КПК). При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то він згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого і користується відповідними правами.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК, одне з яких за ч. 3 ст. 152 КК є особливо тяжким злочином, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_9 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи наведені вище обставини, існують реальні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно випливати на свідків, іншого обвинуваченого в цьому ж кримінальному провадженні, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому дійсно «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

Враховуючи те, що обвинувачений є особою, раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень та в даному кримінальному провадженні йому інкриміновано вчинення ще п`яти злочинів, то ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК також є доведеним.

Судом першої інстанції належним чином перевірено та досліджено клопотання прокурора, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також наведені підстави та умотивовані висновки для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки даний запобіжний захід не зможе нівелювати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Твердження апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а те, що ОСОБА_9 не має наміру переховуватись, оскільки останній звернувся з клопотанням про надання дозволу на реєстрацію шлюбу, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані обставини повинні враховуватись в сукупності з іншими фактичними обставинами кримінального провадження і не є такими, що унеможливлюють тримання особи під вартою.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4