В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження №0000148 від 14.09.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.03.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.70 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 13.02.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України, до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 22.03.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі. Звільнений 29.05.2020 з Житомирської виправної колонії №4, у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, під час судового розгляду учасниками кримінального провадження укладена угода про визнання винуватості, за погодженням з потерпілими.

Так, встановлено, що ОСОБА_5 , будучи засудженим 22.03.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, звільнившись 29.05.2020 з Житомирської виправної колонії №4, у зв`язку з відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

20 липня 2024 року ОСОБА_5 , близько 20 години 20 хвилин проходячи по АДРЕСА_2 , під парканом, помітив велосипед спортивного типу марки «CITY URBAN», сірого кольору, який належить ОСОБА_8 , та в цей час у нього виник умисел на його викрадення.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та продовженого Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-IX від 08.05.2024, взяв велосипед марки «CITY URBAN», вартістю 6188 гривень (шість тисяч сто вісімдесят вісім гривень), який належить ОСОБА_8 , після чого сів на нього та поїхав до свого місця проживання по АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_5 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме залишив для використання у власних потребах.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 6188,00 грн.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи засудженим 22.03.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, звільнившись 29.05.2020 з Житомирської виправної колонії №4, у зв`язку з відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

13 вересня 2024 року, близько 13 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , проходячи повз багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 , побачив привідкрите вікно квартири АДРЕСА_4 , яка розташована в одноповерховому будинку де проживає ОСОБА_9 . В цей час в ОСОБА_5 виник злочинний умисел на крадіжку будь-якого чужого майна з даної квартири.

З метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, з метою збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та продовженого Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, підійшовши до вікна квартири, знявши москітну сітку, проник через вікно до спальної кімнати квартири, де виявив телевізор марки Samsung, модель UE32F5020AK тип UE32F5020 вартістю 3411 грн 25 коп., який належить ОСОБА_9 , який взявши до рук виніс з приміщення квартири, через вікно, після чого залишив місце злочину.

В подальшому ОСОБА_5 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме залишив на тимчасове зберігання своєму знайомому ОСОБА_10 , тим самим завершивши свій злочинний умисел до кінця.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 3411 грн. 25 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

07.10.2024 відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , за письмової згоди потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , укладено угоду про визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості від 07.10.2024 укладена між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника подана до суду під час підготовчого судового засідання, суд відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 474 КПК України невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення та від надання показань відмовився. Наполягав на затвердженні укладеної угоди від 07.10.2024.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви відповідно до яких не заперечували проти затвердження угоди. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не мають.

Прокурор у судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 4 ст. 185 КК України у зазначених діях. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Сторони також погоджуються на звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, шляхом застосування судом ст. 75 КК України, та покладення обов`язків визначених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, обставинами, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Крім цього при призначенні покарання сторонами угоди враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше судимий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацевлаштований, має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового слідства не обирався.

Таким чином судом установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись статтями 314 ч. 3 п. 1, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 07.10.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 07.10.2024 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ: телевізор марки Samsung, модель UE32F5020AK серійний номер: НОМЕР_1 , який згідно квитанцій № 132 від 25.09.2024 зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_9 , як власнику майна.

Речовий доказ: паспорт до телевізора марки Samsung, модель UE32F5020AK серійний номер: НОМЕР_1 , який згідно квитанцій № 134 від 25.09.2024 зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_9 , як власнику майна.

Речовий доказ: велосипед спортивного типу марки «CITY URBAN», сірого кольору, який згідно квитанцій № 134 від 25.09.2024 зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_8 , як власниці майна.

Речовий доказ: сліди папілярних ліній, які поміщено на аркуш паперу формату А4 скотчем, які згідно квитанцій № 133 від 25.09.2024 зберігаються в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, - знищити.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Обвинувачений та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Суддя: ОСОБА_11