Справа № 478/1208/24 Провадження № 1-в/478/306/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, засудженого: вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,
У вересні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року та вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Вказаний засуджений відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)», початок строку: 22.04.2020 року, кінець строку: 22.07.2025 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання засуджений та представник виправної колонії не з`явились, згідно поданих заяв просили суд провести розгляд подання без їх участі.
Прокурор подання підтримав, просив його задовольнити та звільнити засудженого від покарання за епізодами дрібної крадіжки.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено 2 роки позбавлення волі. Цим же вироком ОСОБА_4 на підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.07.2018 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 одного місяця позбавлення волі.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в тому числі, вчинені повторно, (ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України), а саме: 01.06.2019 року на суму 233,33 грн; 29.09.2019 року на суму 439,42 грн; 02.10.2019 року на суму 453,97 грн; 05.10.2019 року на суму 574,78 грн.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі 3 місяців позбавлення волі.

З вироку вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме: 05.06.2019 року на суму 319,99 грн.

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.

Відповідно до з ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2 ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексута/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 1921,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна, за яке настає кримінальна відповідальність у 2019 році за ст. 185 КК України, відтепер становить 1921,00 грн. (960,5*2=1921).

З вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в тому числі, вчинені повторно, (ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України), а саме: 01.06.2019 року на суму 233,33 грн; 29.09.2019 року на суму 439,42 грн; 02.10.2019 року на суму 453,97 грн; 05.10.2019 року на суму 574,78 грн.

З вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме: 05.06.2019 року на суму 319,99 грн.

Виходячи з розміру вартості викраденого засудженим майна, суд приходить до висновку про усунення караності вчинених ОСОБА_4 діянь, що наведені вище, на підставі закону № 3886-IX.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вчинені діяння, кримінальна караність яких усунена законом, суд дійшов висновку, що подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року вбачається та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року.

В той же час, суд враховує, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року при призначенні покарання було враховано вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.07.2018 року за яким ОСОБА_4 було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та з урахуванням ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком у 3 роки. За таких обставин, вказаний вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.07.2018 року підлягає самостійному виконанню.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст.5,ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2021 року за ч. 2 ст. 15 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року, за ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя