Справа № 471/1120/23
Номер провадження 1-кп/473/92/2024
У Х В А Л А

"23" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000110 за обвинуваченням

ОСОБА_9 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч.4 ст.27 ч.3 ст.152, ч. 1 ст.301 КК України,

ОСОБА_10 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч. 3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , мотивує клопотання тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились. Так, ОСОБА_10 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, а отже розуміючи тяжкість вчиненого злочину та міру покарання, яке може бути до нього застосоване, може виїхати за кордон або на непідконтрольні Україні території, з метою уникнути кримінальної відповідальності. Також, ОСОБА_11 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що ж стосується ОСОБА_9 , то прокурор зазначив, що відносно ОСОБА_9 продовжують існувати ризики у вигляді можливості обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватись від суду та продовжити свою злочинну діяльність, так як він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за який передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, розуміючи тяжкість вчинених злочинів та міру покарання, яке може бути до нього застосоване, може виїхати за кордон або на непідкотрольну Україні територію. Крім того ОСОБА_9 не працює, не має постійного джерела доходів, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілого просила продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник просили змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи це тим, що домашній арешт, відповідно до практики ЄСПЛ прирівнюється до тримання під вартою. Стан здоров`я ОСОБА_10 погіршився.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник просили змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, так як відсутні докази існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України. А крім того фізичний та психічний стан обвинуваченого погіршився.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до такого.

28 квітня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Після чого строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених неодноразово продовжувався. Строк тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від вартою спливає 27 вересня 2024 року. На теперішній час розгляд кримінального провадження до спливу строку тримання під вартою, відносно обвинувачених, неможливий.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно положень ст..197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вратою, а також обставини, які перешкоджають завершенню строку досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєні кількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітнього. Отже, суд вважає, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може ухилитись від суду. ОСОБА_10 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не мав місця роботи, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, які б могли утримати його від залишення місця проживання з метою ухилення від суду.

ОСОБА_9 обвинувачується в скоєні кількох кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітньої особи. У обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки, які б могли утримати його від залишення місця проживання, так він не одружений, неповнолітніх дітей на утримання не має, офіційно не працював.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Дані факти свідчать про те, що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_10 , в разі обрання йому іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду не зменшився. Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Також встановлені в судовому зсіданні факти свідчать про те, що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 , в разі обрання йому іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду не зменшився. Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Звідси обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 листопада 2024 року включно.

Обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 листопада 2024 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 22 листопада 2024 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 22 листопада 2024 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3