Справа № 133/2666/24
Ухвала

Іменем України

06.09.2024

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого ОСОБА_1

за участі :

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Калинівка клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 року з Вінницького апеляційного суду до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який спливає 09 вересня 2024 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно поданої на адресу суду письмової заяви просить розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі його захисника, свої інтереси буде представляти сам.Просив змінити міру запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно ч. 3 ст.176КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного засобу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, суд має право застосовувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотання, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків утримання під вартою» № 4 від 25.04.2003, взяття під варту є найбільш суровим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявних підстав вважати, що інші (менш сурові) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив, що органами державного обвинувачення не зазначено достатніх даних які підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_4 буде ухилятись від судового провадження, перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні чи продовжувати злочинну діяльність. Крім того, прокурор не довів, що встановлені під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику або ризикам.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що суду не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у разі не продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, зможе забезпечити запобіганню ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177КПК України щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194КПК України та зобов`язати останнього: прибувати до суду у визначений час, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи,не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до останнього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176-178, 179, 183, 194, 314, 315, 370-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити часткового.

Замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194КПК України та зобов`язати обвинуваченого:

-прибувати до суду у визначений час ;

- -не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та перебування;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у відповідності до ч. 2 ст.179КПК України в разі невиконання покладених на нього обов`язків до останнього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду діє до 04 листопада 2024 року включно та підлягає виконанню після її оголошення.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_4 під розписку з ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти з зали суду.

Копію ухвали направити начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», для відома.

Повний текст ухвали складений 09 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскарженою до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1