Провадження №11-сс/801/767/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11 жовтня 2024 рокум. Вінниця
судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3 стосовно ухвали Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, скасовано ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 24.09.2024 та постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на комплекс будівель, загальною площею 4852.2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами якого є: A, a, Al - піднавіс печі з прибудовою, піднавіс цегельного заводу; Б - хата, цегельного заводу; В,в,в,1 - душова з прибудовами; Г- приміщення пресу; Д- сарай, сушильний № 6; Ж - сарай сушильний № 1; 3 - сарай сушильний № 2, І - сарай сушильний № 3; Й - сарай сушильний № 4; К - сарай сушильний № 5; Л -Хата-склад; М - літній душ тимчасова будівля, які належать ТОВ «Керам».
Задовольняючи апеляційну скаргу прокурора суд виходив з того, що належний ТОВ «Керам» комплекс будівель постановою слідчого визнаний речовим доказом та накладення арешту необхідне з метою відшкодування заподіяної шкоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Вважаю за доцільне на підставі ч. 3 ст. 375 КПК України викласти окрему думку з питань, які не були висвітлені в судовому рішенні, але є важливими в аспекті питання, яке розглядалося, зокрема стосовно підстав задоволення клопотання прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Як і в клопотанні, так і в апеляційній скарзі прокурора, а також в ході наданих під час апеляційного провадження прокурором пояснень, необхідність накладення арешту майна обґрунтовується забезпеченням відшкодування заподіяної шкоди.
Так, за змістом п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з-поміж іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Проте ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, що у цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У даному провадженні жодній особі не оголошено підозру, а також відсутній позов про відшкодування будь-якої майнової шкоди.
Тому, в контексті ст. 170 КПК вважаю, що у даному випадку слідчий суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно та на ці обставини мав би звернути увагу суд апеляційної інстанції, реалізувавши права, визначені ст. 407-409 КПК України.
Суддя: