ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2453/24 Справа № 194/312/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , подану на вирок Петропавлівського райсуду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Первомайська Луганської області, громадянку України, яка, відповідно до ст.89 КК України, вважається раніше не засудженою, зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років; визначенням початку строку відбування покарання з моменту фактичного затримання особи.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України,

встановила:

Вироком суду встановлено, що 13.02.2024 року (тобто, у період дії воєнного стану в Україні), приблизно о 12-30 годині, знаходячись у приміщенні магазину "Перша пекарня" по АДРЕСА_2 , побачила малознайому їй ОСОБА_8 , поряд із якою знаходились металеві ходунки із відкритим гаманцем з грошовими коштами на них.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшла до ходунків, які знаходились поряд із ОСОБА_8 , та очевидно для потерпілої та оточуючих витягла із гаманця ОСОБА_8 220 грн, поклала до своєї сумки та, не реагуючи на зауваження потерпілої, вибігла із приміщення магазину з викраденими грошима, але, була зупинена продавчинею магазину ОСОБА_9 , яка, помітивши дії ОСОБА_10 , наздогнала останню та завадила розпорядитись викраденим майном.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оскаржуючи правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинення нею злочину, як вони викладені у вироку суду, наданої правової кваліфікації її дій за ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України, разом з тим вважає розмір призначеного їй покарання занадто суворим і просить, відповідно до приписів ст.69 КК України, його пом`якшити і призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Зауважує при цьому, що з 04 січня 2024 року знаходиться на реабілітаційній програмі у центрі реабілітації та адаптації "Надія Донецька" у м.Тернівка, відповідно до укладеного між сторонами договору. На момент скоєння кримінального правопорушення вона самовільно покинула територію реабілітаційного центру, про що жалкує і під час судового засідання щиро розкаялась у скоєному.

Зважаючи на наявність пом`якшуючої обставини у вигляді щирого каяття, відсутності встановлених судом обтяжуючих обставин, судимостей відповідно до положень ст.89 КК України, претензій з боку потерпілої ОСОБА_8 (з якою апелянтка провела бесіду) обвинувачена ОСОБА_7 вважає, що їй може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч.4 ст.186 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 частково підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 і вважав за необхідне, застосувавши приписи ст.68 КК України, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Від обвинуваченої ОСОБА_7 до початку апеляційного розгляду надійшло письмове клопотання про розгляд поданої скарги без участі апелянтки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши наведені у скарзі доводи та співставивши із наявними матеріалами кримінального провадження у частині оскаржених обставин, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і умотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України ґрунтується на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, у апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюється, тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного їй розміру покарання характеру та стадії вчинених нею кримінально караних дій, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. При його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій та даним про особу засудженого.

Згідно із приписами ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями ст.65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, унаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Норми ч.3 ст.68 КК України має імперативний характер і тому суд зобов`язаний враховувати її положення в усіх випадках призначення покарання за замах на злочин. При цьому призначення покарання за правилами ч.3 ст.68 КК України має бути умотивоване судом у вироку із обов`язковим посиланням на цю норму закону.

Це узгоджується із наданими Верховним Судом України роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму №7 від 24.10.2003 року "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" ( п.6-1).

Аналогічна позиція викладена і у постанові першої судової палати ККС ВС від 04.04.2024 року у справі № 753/11839/22.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , остання скоїла замах на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 . Отже, максимальний розмір покарання, яке можливо призначити за нормами ч.3 ст.68 КК України ОСОБА_7 6 років 8 місяців.

Оцінюючи обставини вчинення ОСОБА_7 зазначеного злочину, характеристику її особи, відношення до вчиненого у формі щиросердного каяття та відсутність матеріального збитку, колегія суддів погоджується із висловленою під час апеляційного розгляду позицією представника державного обвинувачення щодо можливості призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

За такого колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 повинні бути задоволені частково, а вирок - змінений на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.404,405,408,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України змінити у частині покарання.

Відповідно до положень ч.3 ст.68 КК України вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Ухвала апеляційного суду є остаточною, але, може бути оскаржена сторонами кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4