ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря прокурора підозрюваного захисника підозрюваного-адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам Німеччина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, безробітного, учасником ліквідації наслідків ЧАЕС, депутатом не являється, є інвалідом ІІ групи, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження № 0002827 від 30 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в слідчому відділі Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002827 від 30 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у невстановлений слідством період часу та місці умисно придбав задля подальшого збуту у невстановлений спосіб та у невстановленої особи упакування із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», та з моменту придбання зберігав її у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає та зареєстрований ОСОБА_7 , до 06:52 год. 26 вересня 2024 року.

У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, діючи цілеспрямовано, маючи умисел на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», незаконно зберігав за місцем свого проживання у квартирі вище вказаної адреси, яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_7 , та 26 вересня 2024 року у період часу з 06:52 год. до 12:09 год. на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2024 року у встановленому законом порядку в ході проведення санкціонованого обшуку працівниками поліції було виявлено: два поліетиленових пакетика з кристалічною речовиною світло-коричневого кольору, що відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/13724-НЗПРАП від 27 вересня 2024 є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, загальна маса якої становить 77,623 г.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах.

30 серпня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002827 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

26 вересня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

27 вересня 2024 року ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах з метою збуту.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2024 року клопотання старшого слідчого СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 24 листопада 2024 року включно.

Одночасно для забезпечення належного виконання обов`язків, передбачених КПК України, визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тяжкість злочину, в якому він підозрюється, конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу підозрюваного та дійшов висновку про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки слідчим доведено, що підозрюваний може вчиняти дії, передбачені п.п.1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді через її необґрунтованість, невмотивованість та невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам справи та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, які жодним чином не підтверджені.

Отже, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурором та слідчим не було доведено слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вказує, що застосований до підозрюваного запобіжний захід є невмотивовано жорстоким.

Зазначає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норми КПК України.

Також при розгляді апеляційної скарги просив суд врахувати той факт, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, жодним чином не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, є інвалідом дитинства та раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, позицію прокурора ОСОБА_6 , який просив ухвалу слідчого судді, як законну залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що органи досудового розслідування підозрюють ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Із врахуванням вищенаведеного та вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення, обравши ОСОБА_7 саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, а тому, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання захисника у апеляційній скарзі на те, що ухвала слідчого судді є незаконною.

Що стосується ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні слідчого, колегія суддів вважає, що їх наявність доведена матеріалами клопотання.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід обирається з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Також колегією суддів беруться до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, молодий вік підозрюваного, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність утриманців, стан його здоров`я, відсутність психічних вад, відсутність офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність у останнього достатніх соціально-стримуючих факторів. а також те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і за скоєння злочинів в сфері обігу наркотичних засобів та знову вчинив умисний корисливий злочин.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, які, як на думку слідчого судді, так і колегії суддів апеляційного суду, обґрунтовано свідчать про те, що існує висока ймовірність, що зазначені слідчим обставини мали місце, а ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України. Причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується достатніми на цьому етапі розслідування доказами.

Крім того, на думку колегії суддів, стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання, а також тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, це може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, підтверджується, зокрема, тим фактом, що підозрюваний на даний час не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, окрім того, підозрюваний вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, що свідчить про намір продовження ОСОБА_7 злочинної діяльності.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v.Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Під час судового розгляду клопотання встановлено існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що об`єктивно свідчить про той факт, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування /суду/ та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює та не зайнятий суспільно-корисною працею, його майновий та сімейний стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення останнім інкримінованого йому злочину, слідчий суддя обґрунтовано зазначив про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання зазначених ризиків.

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

При цьому слідчим суддею було враховане те, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ураховуючи санкцію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, відсутні. Практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним у цьому кримінальному провадженні.

Тримання під вартою є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих ст.194 даного Кодексу, тобто утримання під вартою відповідає критерію розумності.

Із урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що слідчим суддею було вірно враховано усі ці обставини і вірно зроблено висновок про наявність ризиків, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та санкцію інкримінованої статті і безальтернативний вид покарання. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії». А також те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Наведені вище докази, на думку колегії суддів, свідчать про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підозрюваному ОСОБА_7 обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у відповідності до вимог ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Позиція сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, жодним чином вказані висновки не спростовує.

Не надано стороною захисту апеляційному суду і будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень статтей 177-178 КПК України, статтей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів клопотання, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 309, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргузахисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 24 листопада 2024 року включно відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4