У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000474 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

-обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання - 10.04.2023.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 10.04.2023 і до набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 2 705,24 грн.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 майнової шкоди в розмірі 9 955,21 грн. залишено без розгляду в зв`язку з відмовою потерпілого.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги та доповнень до них.

Обвинувачена ОСОБА_6 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідча проігнорувала її усні показання, але апелянт не уточнила, які саме.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано висновок судово-медичної експертизи при прийнятті рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які могли дати пояснення щодо подій того дня.

Окрім того, прокурором не долучено, а судом не досліджено докази у справі, які б довели її вину, не встановлено можливо інших осіб, причетних до вчиненого злочину.

Стверджує про порушення судом її процесуальних прав, зокрема права на захист, оскільки вона не була обізнана з процесуальними правами, а суд тривав короткий проміжок часу.

Також вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10.04.2023 близько 13.30 ОСОБА_6 прийшла у гості до свого знайомого ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та разом з ним вживала алкогольні напої. Через деякий час додому до ОСОБА_11 прийшов ОСОБА_8 , який також приєднався до застілля.

Того ж дня, близько 22.30 в ході сумісного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт.

Під час сварки, перебуваючи у кімнаті будинку, ОСОБА_6 , тримаючи в руках ніж, котрим нарізала закуску до випивки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх карність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно нанесла один удар ножом ОСОБА_8 , який стояв біля неї, в область грудної клітини. Тим самим, ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення, лівобічний частковий пневмоторакс. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Спричинення ОСОБА_6 удару ножом ОСОБА_8 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим останнім тілесним ушкодженням.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що небезпечне для життя в момент заподіяння, та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін.

Потерпілий ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явився. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи в її межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд кримінального провадження в частині встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій ОСОБА_6 судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 КПК України, в судовому засіданні 20.06.2023, суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_6 положення ч. 3 ст. 349 КПК України, яка підтвердила добровільність її позицій, вказала, що вину вона визнає повністю та надала пояснення по суті події.

Окрім того, судом було роз`яснено, що у такому випадку вона, як і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду від 20.06.2023 свідчать, що обвинувачена ОСОБА_6 ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висловлювала, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю та підтвердила, що вона 10.04.2023 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 умисно нанесла один удар ножом ОСОБА_8 в область грудної клітини за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Також під час судового розгляду був допитаний потерпілий ОСОБА_8 , який надав пояснення по суті пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини щодо нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень.

Учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачена ОСОБА_6 , погодилась на вказаний порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

Всупереч доводам апелянта, клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 не заявляла.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченої та потерпілого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що прокурором не долучено, а судом не досліджено докази у справі, які б довели її вину, не встановлено можливо інших осіб, причетних до вчиненого злочину не є слушними, оскільки всі докази, які доводять вину обвинуваченої ОСОБА_6 долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження, та під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала фактичні обставини вчинення злочину, визнала вину повністю та не вказувала про можливу причетність інших осіб до вчинення злочину, а також не заявляла будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, про яких вона зазначила в апеляційній скарзі.

Також не є слушними доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про порушення судом її процесуальних прав, зокрема права на захист.

Так, під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції інтереси обвинуваченої ОСОБА_6 здійснювала захисник ОСОБА_12 згідно договору про надання правової допомоги від 01.06.2023 (а.с. 18-19).

Цей захисник брала участь у судовому засіданні 20.06.2023 та згідно журналу судового засідання та технічного запису фіксації судового засідання від 20.06.2023, обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 узгоджували між собою правову позицію під час розгляду справи, після чого обвинувачена ОСОБА_6 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та визнала всі фактичні обставини його вчинення.

За такого, відсутні підстави вважати, що було порушено право обвинуваченої на захист та що вона не була обізнана зі своїми процесуальними правами, оскільки під час судового розгляду судом першої інстанції обвинуваченій судом були роз`яснені її процесуальні права, та її інтереси захищав адвокат.

Також відсутні підстави вважати, що судовий розгляд було проведено у короткий проміжок часу, оскільки відповідно до вимог ст. 349 КПК України, дослідження фактичних обставин кримінального провадження було визнано судом першої інстанції недоцільним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції виконані належним чином.

За такого, апеляційним судом не розглядаються доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 щодо того, що суд першої інстанції не допитав свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо надання ними показань, які можуть мати значення для встановлення обставин справи, оскільки під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 не заявляла клопотання про їх допит.

Також судом не перевіряються доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи при прийнятті рішення, не дослідження доказів у справі, які б довели її вину, не встановлення можливо інших осіб, причетних до вчиненого злочину, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження цих обставин було визнано судом недоцільним.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Окрім того, як видно із матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення на його користь завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розміні 200 000 грн та майнової шкоди у розмірі 9 955,21 грн (а.с. 36-39).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 обвинувачена ОСОБА_6 визнала частково, вказавши, що нею було передано потерпілому 20 000 грн в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, будь-яких претензій майнового характеру потерпілий не мав.

Обвинувачена в суді вважала 70000 грн достатньою сумою для відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди.

Із журналу судового засідання від 21.06.2023 та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, вбачається, що після долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову потерпілим ОСОБА_8 , суд надав час учасникам судового провадження, у тому числі обвинуваченій ОСОБА_6 та її захиснику адвокату ОСОБА_12 , ознайомитись з його змістом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вироком суду першої інстанції позовні вимоги потерпілого задоволені частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. З цією сумою була згодна обвинувачена ОСОБА_6 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 майнової шкоди в розмірі 9 955,21 грн. залишено без розгляду в зв`язку з відмовою потерпілого від позову в цій частині.

Що стосується доводів обвинуваченої в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції враховано те, що вона вчинила умисний тяжкий злочин.

Окрім того, судом першої інстанції достатньо враховані і дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро розкаялася, раніше не судима, за місцем проживання скарг на неї не надходило, неодружена та немає на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, з 26.10.2021 перебуває на обліку лікаря-нарколога з діагнозом F10,40 (залежність від алкоголю, стан відміни з делірієм).

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції дотримані вимоги ст. 65 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт, відсутні.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14