КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4793/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000912 від 18.07.2023 року.

Продовженострок тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 37 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме по 26.07.2024 року до 07 год. 50 хв., включно.

ВизначеноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу, що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 908 400,00 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним,так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва за наступними реквізитами: отримувач - ТУДСАУ в м. Києві, , МФО 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UА1012089, призначення платежу - застава.

Визначено, що підозрюваний або заставодавець маютьправо у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Зазначено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Після отримання і перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, - прокурора та суд. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенона підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою (викликом) до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; свідками: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та представником потерпілого ОСОБА_16 .

Строк дії обов'язків визначено до 26.07.2024 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснено, що у відповідності до ч. 10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року та постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового

домашнього арешту, на 37 (тридцять сім) днів, в межах строку досудового розслідування, а саме: по 26 липня 2024 року до 07 год. 50 хв., включно.

При цьому, захисник просить покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні процесуальні обов`язки, а саме: прибувати за кожною вимогою (викликом) до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов,

визначених слідчим суддею, судом (з підозрюваними: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; свідками: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; представником потерпілого: ОСОБА_16 ); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю, а також будь-які інші обов`язки, на вимогу слідчого та/або прокурора, тощо.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.06.2024 року, є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою,оскільки постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалена судом без всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин справи таїх підтвердження належними і допустимими доказами, а також за відсутності належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення такого рішення.

Скаржник зазначає, що беручи до уваги матеріали кримінального провадження, а також зміст оскаржуваної ухвали слідчого судді про застосування (продовження застосування) щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із одночасним визначенням максимального розміру застави у кримінальному провадженні, а також покладенням відповідних процесуальних обов`язків, мотиви, наведені в означеному судовому рішенні є неспроможними, водночас, таке рішення суду включає лише надумані, належним чином необґрунтовані та невмотивовані доводи, а також безпідставні вимоги.

Апелянт вважає, що підозрюваного ОСОБА_7 , а також його захисника - адвоката ОСОБА_6 беззаперечно позбавили права на справедливий судовий розгляд і вирішення їхньої справи у точній відповідності довимог чинного законодавства, усталеній судовій практиці Національних судів України та Європейського суду з прав людини, зокрема, у суді першої інстанції, в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також дотримання принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, у якому слідчий суддя, суд вирішив клопотання про застосування (продовження застосування) запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва, об`єктивно ненадано належного обґрунтування та мотивування своєму рішенню, в частинінеобхідності застосування (продовження застосування) найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із одночасним визначенням максимального розміру застави у кримінальному провадженні, а також покладенням відповідних процесуальних обов`язків, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , що є непомірним.

При цьому, слідчим суддею, судом загалом порушено положення пункту 1 статті 6 (Право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, за якими слідчий суддя, суд був зобов`язаний показати особі, щодо якої вирішується питання про застосування (продовження застосування) запобіжного заходу, у кримінальному провадженні, а також його (її) захиснику, що їхні доводи були насправді «заслухані» та «почуті», не ігноруючи при цьому конкретні та доречні аргументи заявника, щодо необхідності визначення альтернативного (більш м`якого) запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, у кримінальному провадженні, а також покладення на підозрюваного відповідних процесуальних обов`язків, чого належним чином зроблено не було.

Окрім цього, із того ж самого питання, слідчий суддя продемонстрував відсутність особливої та чіткої реакції на дуже важливі та переконливі докази підозрюваного ОСОБА_7 , а також його захисника - адвоката ОСОБА_6 , подані останніми на підтримку власної правової позиції у справі.

Апелянт посилається на те, що беручи до уваги докази, надані сторонами кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_7 у даній справі, зокрема, за означеною вище правовою кваліфікацією, є передчасним та необґрунтованим.

Крім того, зібрані органом досудового розслідування докази, у своїй сукупності, не доводять той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 , поза розумним сумнівом, міг вчинити вказаний злочин, а також об`єктивно не пов`язують останнього з його вчиненням. Окремі, ключові докази сторони обвинувачення беззаперечно є недопустимими, а також недостатніми, у тому числі, не тільки для засудження ОСОБА_7 , але й для будь-якого розумного виправдання подальшого розслідування або висунення обвинувачення останньому у цій справі.

Адвокат зазначає, що правова позиція сторони захисту у цій частині, повністю узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України, від якої Верховний Суд не відступав, правовими позиціями Верховного Суду, а також Європейського суду з прав людини.

На думку скаржника, має місце порушення норм матеріального права, установлених зокрема ст.ст. 1-3, 7-9, 84-86, 91-94, 176-178, 184, 194, 276, 277 КПК України, у частині безпідставного та невмотивованого посилання слідчого, прокурора, слідчого судді та суду на передчасне та необґрунтоване повідомлення про підозру ОСОБА_7 , неналежні та недопустимі докази в підтвердження такого повідомлення, а також інші докази, які вказували б на вчинення ОСОБА_7 відповідного кримінального правопорушення, недостатність яких є очевидною.

Також, захисник посилається на те, що відповідні стримуючі фактори, як: наявність постійного місця роботи (отримання пропозиції працевлаштування), постійного місця проживання тареєстрації, наявність родини та членів сім`ї, зокрема, осіб, які потребують піклування та стороннього догляду, наявність нерухомого та рухомого майна, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, наявність захисника у підозрюваного, щосвідчить про належну обізнаність останнього про негативні наслідки, у разі можливого переховування від органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та суду, незаконного впливу на учасників справи, вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, погіршення стану здоров`я підозрюваного в умовах ізоляції (тримання під вартою), що потребує якісного лікування, медичної реабілітації та догляду, а також інші факти, вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_7 не буде вдаватися до перешкод встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні у спосіб, що зазначався стороною обвинувачення у своєму клопотанні, та безпідставно був узятий до уваги слідчим суддею.

На думку скаржника, докази сторони обвинувачення на підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, може впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні, може вчинити інші кримінальні правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - об`єктивно не знаходили та не знаходять свого підтвердження у поданих до суду матеріалах та доказах, а тому, були передчасно узяті до уваги стороною обвинувачення, а також слідчим суддею.

Водночас, запропонований захисником до застосування більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із одночасним покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, повністю нівелював би усі ризики, зазначені у положеннях ст. 177 КПК України, на які покликалася сторона обвинувачення у відповідному клопотанні (повторному клопотанні), а також у відповідному судовому засіданні.

Разом із тим, указані вище факти, доводи та твердження сторони захисту, були повністю залишені поза увагою слідчого, прокурора та слідчого судді.

Також зазначає, що посилання сторони обвинувачення на той факт, що останні не змогли на даний час провести усі необхідні та можливі першо-початкові, атакож інші слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та процесуальні дії, у яких виникне необхідність, є неспроможними та безпідставними.

Апелянт посилається на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, що були враховані слідчим суддею, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити чи спотворити або приховати речові докази чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також намагатися незаконно впливати на свідків, потенційних підозрюваних у даному кримінальному провадженні, інших осіб, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Зауважує, що слідчим, прокурором, слідчим суддею та судом було безпідставно залишено поза увагою, той факт, що стороною обвинувачення у поданому до суду клопотанні не наводиться та не наводилося достатніх обґрунтувань вважати, щозастосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із одночасним визначенням максимального розміру застави у кримінальному провадженні, а також покладенням відповідних процесуальних обов`язків, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , є необхідним, достатнім та обов`язковим заходом процесуального примусу у даній справі, при цьому, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Адвокат у скарзі посилається і на те, що у своєму клопотанні стороною обвинувачення, а також у своєму рішенні слідчим суддею, продемонстровано упередженість по відношенню до сторони захисту та не враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце роботи (отримав пропозицію працевлаштування від ПП «Агровест Україна»), має постійне місце проживання, а також стійкі соціальні зв`язки усуспільстві, а також має право на працю.

Крім цього, на думку апелянта, усі ті ризики, на які покликалася сторона обвинувачення у своєму клопотанні, що було передчасно враховано слідчим суддею, судом, зокрема, не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження, були та продовжують бути об`єктивно відсутні.

При цьому, апелянт посилається на те, що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із одночасним покладенням відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, було та продовжує бути цілком достатнім для забезпечення виконання останнім покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків та забезпечення належної поведінки, що також надавало б можливість підозрюваному ОСОБА_7 належним чином вирішувати свої проблеми соціально-побутового характеру, отримувати якісне лікування, медичну реабілітацію та догляд, унеможливлювало б останньому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, спотворити, знищити чи приховати будь-які докази, вчинити інші протиправні дії, тощо.

На переконання апелянта, навіть за наявності ризиків, про які зазначає та зазначав прокурор у своєму клопотанні, у разі застосування, щодо підозрюваного ОСОБА_7 запропонованого стороною захисту альтернативного (більш м`якого) запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, у кримінальномупровадженні, а також покладення на підозрюваного відповідних процесуальнихобов`язків, усі посилання та твердження сторони обвинувачення, а також відповідні ризики, - повністю нівелювалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000912 від 18.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України, з приводу вчинення шахрайських дій відносно банківських установ.

26.04.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) та ч. 3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів до 24.06.2024 року із альтернативою внесення застави в сумі 908400 грн.; в разі внесення застави на підозрюваного покладено обов`язки з передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України переліку.

Строки досудового розслідування продовжено керівником Голосіївської окружної прокуратури м. Києва до 3-х місяців, тобто до 26.07.2024 року.

19 червня 2024 року заступник начальника слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000912 від 18.07.2023 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, прокурор в клопотанні зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000912 від 18.07.2023 року.

Продовженострок тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 37 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме по 26.07.2024 року до 07 год. 50 хв., включно.

ВизначеноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу, що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 908 400,00 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва за наступними реквізитами: отримувач - ТУДСАУ в м. Києві, , МФО 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UА1012089, призначення платежу - застава.

Визначено, що підозрюваний або заставодавець маютьправо у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Зазначено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Після отримання і перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, - прокурора та суд. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенона підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою (викликом) до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; свідками: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та представником потерпілого ОСОБА_16 .

Строк дії обов'язків визначено до 26.07.2024 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснено, що у відповідності до ч. 10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченихч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIIIвід 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

При цьому, продовживши дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив підозрюваному розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та свідчать пронедостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінальних правопорушень, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, застава саме у такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із оскаржуваної ухвали також вбачається, що, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував стан здоров`я ОСОБА_7 , зазначивши, що подані захисником відомості не доводять, що підозрюваний ОСОБА_7 , з огляду на наявні у нього захворювання, у недостатній мірі або взагалі позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу в установі слідчого ізолятора. Доказів того, що підозрюваному відмовлено у праві на отримання необхідної медичної допомоги поза межами установи слідчого ізолятора, слідчому судді такожнадано не було.

Не спростовують вищенаведених висновків слідчого судді подані під час апеляційного розгляду: медична довідка від 01.07.2024 року та відповідь на адвокатський запит від 27.06.2024 року філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України», оскільки в них містяться лише рекомендації щодо певних медичних процедур, та не зазначено про термінову необхідність проведення лікування, яке можливе лише поза межами установи, в якій утримується підозрюваний.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення, та зводяться до незгоди захисника з висновками суду в частині наявності у справі підстав, передбачених ст. 199 КПК України для продовження запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4