У Х В А Л А

26 вересня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція особи, яка її подала.

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві. В обґрунтування скарги зокрема зазначила, що 10.09.2024 нею була подана до Відділення ТУ м.Миколаєву у м.Одесі ДБР заява про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 364, 365 КК України.

Вказувала, що станом на сьогоднішній день, відомості про кримінальні правопорушення не внесені до ЄРДР, а досудове розслідування не розпочато.

Вважала, що бездіяльність уповноважених осіб Відділення ТУ м.Миколаєву у м.Одесі ДБР полягає у невиконані обов`язку, передбаченого ст.214 КПК України, а саме невнесення до ЄРДР відомостей про к.правопорушення на підставі її заяви від 10.09.2024 у відповідності до ст.214 КПК України.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.214, 303 КПК України, просила слідчого суддю: зобов`язати уповноважену особу Відділення територіального управління м.Миколаєву у м.Одесі ДБР внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення на підставі її Заяви від 10.09.2024р. у відповідності до ст.214 КПК України.

В судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явилася, просила розглянути скаргу за її відсутності.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання також не з`явився, подав до суду заперечення, в яких зокрема зазначив, що 10.09.2024 за вхідним №6758зкп/мк надійшла заява ОСОБА_3 від 10.09.2024, про можливі неправомірні дії працівників УПП в Одеській області, які виразились у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365 КК України, за обставин вказаних у заяві. Вивченням змісту вищевказаної заяви встановлено, що вона не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів ДБР, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій вищевказаних, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів ДБР наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, заявником зазначено про нібито наявність матеріальної шкоди у сумі 14237,84 грн. та моральної шкоди 50000 грн. У зв`язку з чим, заявнику було повідомлено, що відповідно до ст.ст.364, 365 КК України передбачена кримінальна відповідальність у разі завдання істотної шкоди або спричинення тяжких наслідків. Тобто, зазначена заявником сума збитків не відповідає критеріям істотної шкоди або настання тяжких наслідків, що в свою чергу тягне за собою відсутність складу вищевказаних кримінальних правопорушень. За результатом розгляду вищевказаної заяви, 11.09.2024 за вих. №6758зкп/мк/16-05-2855/24 заявнику надана відповідь із зазначенням вищевказаних відомостей, роз`ясненням підстав прийнятого рішення та порядком його оскарження. Враховуючи вищевикладене, вважав, що скарга є безпідставною, просив відмовити у її задоволені, та розгляд проводити без участі слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві.

3. Висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду скарги на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу, заперечення на неї та додані матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Крім того, такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві із заявою від 10.09.2024 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365 КК України працівниками УПП в Одеській області, внаслідок чого їй була завдана істотна шкода у 14237,84 грн. (матеріальна) та 50000,00 грн. (моральна).

Листом від 11.09.2024 року Другий слідчий відділ (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві зокрема повідомив заявниці, що відповідно до ст.ст.364, 365 КК України передбачена кримінальна відповідальність у разі завдання істотної шкоди або спричинення тяжких наслідків. Згідно примітки ст.364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Ураховуючи викладене, вивченням змісту заяви встановлено, що вона на теперішній час не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій вищевказаних, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, відповідно до п.3 примітки ст.364 КК України передбачено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а згідно з п.4 цієї примітки, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Проте, у заяві ОСОБА_3 від 10.09.2024 року до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про вчинення кримінальних правопорушень, факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365 КК України, оскільки зазначений у заяві розмір завданої шкоди ОСОБА_3 не відповідає обов`язковій ознаці - суспільної небезпеки, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаними статтями КК України, тобто заява ОСОБА_3 не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що шкода була істотною або настали тяжкі наслідки.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.12.2018 року по справі №569/6812/15-к (матеріальний вимір істотної шкоди), виходячи з буквального розуміння змісту пункту 3 примітки до ст.364 КК України (в редакції, що діяла на час розгляду кримінального провадження), істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент. Суди зробили помилковий висновок про те, що істотна шкода, у розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України, може мати і нематеріальний вимір і є оціночною категорією.

При цьому, слідчий суддя вважає, що для перевірки відомостей, зазначених у заяві, відсутня необхідність у проведенні слідчих дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки та передбачення, нормами КК України.

В противному випадку, кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України), втратила би сенс.

Вказані висновки слідчого судді абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявниці є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Роз`яснити, що відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань зокрема вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

3. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1