Справа № 461/8977/24
Провадження № 1-кп/461/726/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0002757 від 19.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пустомити, Львівської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Галицького районного суду м.Львова від 24.07.2018 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, покарання відбув

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 18 вересня 2024 року, близько 16.00 год., перебуваючи поблизу рибного ресторану «Море риби», що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України за №64/2022 від 24.02.2024, який неодноразово продовжувався, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «Biltema», чорного кольору, що був припаркований за вказаною вище адресою, та який належить ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 16875 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, та пояснив суду, що дійсно 18 вересня 2024 року, він перебував поблизу рибного ресторану «Море риби», що за адресою: АДРЕСА_2 , де викрав велосипед, який був там припаркований. Обвинувачений пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.

Окрім того, ОСОБА_4 повідомив, що не бажає користуватися послугами захисника, свої інтереси представлятиме самостійно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, скоєне обвинуваченим ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, з середньою освітою, раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога КНП Пустомитівської міської ради «Пустомитівська лікарня». Відтак, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті КК України.

Разом з тим, враховуючи вищенаведені обставини, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.09.2024 у справі №463/9114/24 на велосипед марки «Biltema», трикотажну кофту на застібку та трикотажні штани марки «Adidas», після вступу вироку суду в законну силу, слід скасувати.

Окрім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2024 у справі №463/9114/24 відносно ОСОБА_4 застосовано у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 19.11.2024.

Відтак, обвинувачений ОСОБА_4 перебував під цілодобовим домашнім арештом в період з 31 жовтня 2024 року до 19 листопада 2024 року, що відповідно до ч.7 ст.72 КК України підлягає зарахуванню із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого у виді цілодобового домашнього арешту слід скасувати.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України, витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 1514,56 грн. слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 75, 185, 357 КК України, 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обраховувати з дня ухвалення вироку, а саме з 19 листопада 2024 року.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання цілодобовий домашній арешт з 31 жовтня 2024 року до 19 листопада 2024 року з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 1514 (одна тисяча чотирнадцять) грн. 56 коп.

Арешт на майно, а саме: велосипед марки «Biltema», трикотажну кофту на застібку та трикотажні штани марки «Adidas», накладені ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.09.2024 у справі №463/9114/24, після набрання ухвали законної сили - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

велосипед марки «Biltema», чорного кольору повернути ОСОБА_5 ;

трикотажну кофту на застібку чорного кольору, яка містить елементи забарвлення червоного кольору, з каптуром (капюшоном) та надписом «ВО», що розміщений у верхній (грудній) частині з лівого боку, трикотажні штани марки «Adidas», синього кольору, з трьома вертикальними полосами, що розташовані на бокових частинах кожної зі штанин повернути ОСОБА_4 ;

DVD-R диск, 1 шт. - залишити у матеріалах кримінального провадження №0002757 від 19.09.2024.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1