Справа № 126/320/22
Провадження № 1-кп/147/6/24
У Х В А Л А

іменем України

05 серпня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 08.09.2021, про обвинувачення:

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 4 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

05 серпня 2024 року прокурор ОСОБА_5 подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, яке мотивоване тим, що сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне обвинувачений може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що неодноразово було вказано в ухвалах суду. Всі з вище перерахованих ризиків та обставин, чітко відображені у відповідних матеріалах судової справи і продовжують мати своє місце на даний час.

Також, 05 серпня 2024 року прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Мотивуючи клопотння зазначає, що сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне обвинувачений може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що неодноразово було вказано в ухвалах суду. Всі з вище перерахованих ризиків та обставин, чітко відображені у відповідних матеріалах судової справи і продовжують мати своє місце на даний час.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подані клопотання та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 щодо продовження строку застосування відносно себе запобіжного заходу у виді тримання під вартою не заперечував, так як він визнає вину, разом з тим висловився, що ОСОБА_6 не є співучасником злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 не заперечував щодо продовження строку тримання під вартою його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він заперечує проти задоволення заявленого клопотання, наголосив на тому, що він неодноразово зазначав, що не причетний до правопорушень, які йому інкриміновано, а його стан здоров`я значно погіршився за час тривалого перебування під вартою, він прихворів, є ураження легень. Повідомив, що не збирається переховуватися і впливати на свідків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, стверджує, що його підзахисний тривалий час перебуває під вартою, судове слідство вже наближається до закінчення. В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_6 не причетний до злочину, має постійне місце проживання, має сім`ю. Сторона обвинувачення унеможливлює притягнення інших осіб до відповідальності за вчинення злочину, натомість хоче утримувати особу, яка не причетна до правопорушення. З огляду на викладене просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності.

Заслухавши думки учасників процесу, які прибули в судове засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 треба продовжити, виходячи з такого.

Відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, в підготовчому судовому засіданні і під час судового засідання застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжений ухвалою суду від 20 червня 2024 року до 18 серпня 2024 року включно.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані ч.2 ст.177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин. У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час вирішення клопотань суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинувачених від суду, про що свідчить усвідомлення факту інкримінування їм вчинення, зокрема, особливо тяжкого злочину та безповоротності покарання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Таким, що існує реально, вбачається суду і ризик продовження вчинення кримінально караних дій, на що вказують наявність судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти чужої власності, а також обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину з подвійним об`єктом посягання (чужа власність та здоров`я людини).

Судом враховується також суспільна небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченим, суворість можливого покарання та визнається наявність реальної небезпеки можливості ухилення обвинувачених від правосуддя у разі зміни обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів клопотаннь про ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинувачених на свідків, потерпілу, суд зазначає, що судом були допитані потерпіла та свідки, однак ця обставина не спростовує наявність ризиків передбачених п. 1, п.. 5 ст. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування наведених ризиків, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки його існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкриміноване обвинуваченим кримінально каране діяння є особливо тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховує суд і подвійний об`єкт злочинного посягання, яким є охоронюване Основним Законом України право приватної власності особи, що є непорушним, а також декларована Конституцією держави найвища соціальна цінність здоров`я людини.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно із якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, колегія суддів доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Під час розгляду клопотань прокурора судом, не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Доводи сторони захисту про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 враховуються колегією суддів, разом з тим, стороною не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість тримання в умовах ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» ОСОБА_6 чи про погіршення стану його здоров`я.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримані обвинуваченим ОСОБА_7 щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому правопорушень, а саме за ч.1 ст.263 та ч.4 ст. 187 КК України, суд зазначає, що строк тримання обвинувачених під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, розглядаючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на стадії розгляду кримінального провадження по суті, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Твердження сторони захисту, а саме адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту є непереконливими та невмотивованими.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання осіб під вартою, не перестали існувати.

У ході судового розгляду з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинувачених дозволяє застосування до них запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, жодних підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинувачених в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» за станом здоров`я не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо заборон застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не наведено та не надано під час розгляду клопотань прокурора.

Окрім того жодних даних про відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог статтей 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, враховуючи, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершено до спливу строку тримання під вартою, а також враховуючи запровадження в Україні воєнного стану та тимчасову окупацію частини територій, суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування обраного відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинувачених строку тримання під вартою підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 183, 376, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 03 жовтня 2024 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 03 жовтня 2024 року включно.

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» для вручення обвинуваченим та для виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено о 12 годині 45 хвилин 06 серпня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3