Справа № 541/140/24
Провадження № 1-в/541/111/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

начальника Миргородського МС ФДУ «Центр пробації» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 щодо засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хомутець Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого19 січня 2024 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на засудженого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України,

про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного судом покарання,

в с т а н о в и в:

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

12 серпня 2024 року Миргородський міський сектор філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області звернувся до суду з клопотанням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 , обгрунтовуючи його тим, що засуджений ОСОБА_5 за час перебування на обліку Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області допустив ряд порушень порядку та умов іспитового строку, а саме: 02.04.2024, 07.05.2024, 04.06.2024, 02.07.2024 року жодного разу без поважних причин не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, допустивши невиконання обов`язку покладеного на нього судом.

В судовому засіданні представник Миргородського міського сектору з питань пробації ОСОБА_4 подання підтримала повністю, просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Вважала, що засуджений ОСОБА_5 не виконує і в подальшому не має наміру виконувати обов`язок покладений на нього судом, а також порушує порядок та умови іспитового строку,що є достатньою підставою для скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання.

Прокурор не підтримала клопотання, вважає за можливе надати засудженому ще один шанс стати на шлях виправлення, враховуючи майновий стан та стан здоров`я засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 просив не скасовувати його звільнення від відбування покарання з випробуванням та не позбавляти його волі. Пояснив, що намірів ухилятися від виконання обов`язків покладених на нього судом не має, не з`являвся на обов`язкову періодичну реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, у зв`язку з відсутністю коштів. Після додаткових роз`яснень зрозумів серйозність наслідків безвідповідального відношення до обов`язків покладених на нього вироком суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали, додані до подання, приходить до наступного.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як вбачається з матеріалів особової справи, засудженого ОСОБА_5 26.02.2024 року поставлено на облік до Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області та 06.03.2024 ознайомлено з умовами відбуття призначеного судом покарання, встановлено день на обов`язкову періодичну реєстрацію - перший вівторок кожного місяця.

02.04.2024 року ОСОБА_5 без поважних причин не з`явився па обов`язкову періодичну реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та не повідомив про причини неявки будь-яким зручним способом.

08.04.2024 року було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_5 , під час перевірки останній пояснив, що дійсно 02.04.2024 року не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію, так як не має коштів. Того ж дня засудженому винесено застереження у вигляді письмового попередження та повторно роз`яснено наслідки невиконання обов`язків покладених на нього судом.

07.05.2024 та 04.06.2024 року ОСОБА_5 знову не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та не повідомив про причини свої неявки будь яким зручним способом.

14.06.2024 року було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_5 , під час перевірки останній пояснив, що дійсно 07.05.2024 та 04.06.2024 року не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію, так як не має коштів та не має можливості ступати на хвору ногу. Того ж дня засудженому винесено застереження у вигляді письмового попередження та повторно роз`яснено наслідки невиконання обов`язки: покладених на нього судом.

02.07.2024 року ОСОБА_5 повторно не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та не повідомив про причини свої неявки будь яким зручним способом.

11.07.2024 та 22.07.2024 року було здійснено виїзди за місцем проживання ОСОБА_5 , за вказаною адресою останнього знайти не вдалося.

05.08.2024 року було знову здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_5 , під час перевірки останній пояснив, що дійсно 05.08.2024 року не з`явився на обов`язкову періодичну реєстрацію, так як не має коштів та має хвору ногу, за медичною допомогою не звертався. Того ж дня засудженому винесено застереження у вигляді письмового попередження та повторю роз`яснено наслідки невиконання обов`язків покладених на нього судом.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

А згідно із частиною першою статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням КК України пов`язує із здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з метою встановлення факту його виправлення. Зміст контролю полягає у встановленні того, чи належно засуджений виконує покладені на нього обов`язки.

Відповідно до положень частини другої статті 78 КК України, статті 166 кримінального-виконавчого кодексу України (далі КВК України) та статті 537 КПК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених статтею 76 КК.

В свою чергу, виходячи із змісту статті 166 КВК підставою для відповідальності осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, є наявність таких самостійних порушень з боку засудженого, як: 1) ситуація, коли засуджений не виконує покладені на нього обов`язки; 2) ситуація, коли засуджений систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно ч. 2-4 ст. 166 КВК України подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у клопотанні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Згідно абз. 5 п.2 ч.3 розділу 9 Наказу Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань не пов`язаних із позбавленням волі», систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, є вчинення звільненим з випробуванням протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Тому при вирішені питання про можливість скасування іспитового строку судом беруться до уваги індивідуальні особливості засудженого, поведінка в даному конкретному випадку, те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності самого скасування іспитового строку діям вчиненим засудженим, де категорія справедливості передбачає, що таке скасування іспитового строку повинно бути домірним поведінці засудженого, яка в даному випадку за своїм характером не свідчить безумовно про його небажання стати на шлях виправлення.

Саме справедливе застосування норм права це передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачені законом підстави для скасування іспитового строку та правові наслідки його скасування відповідатимуть один одному, а й те, що в даному випадку повинно бути справедливе співвідношення із тяжкістю наслідків та підставами, які покладені в основу для скасування іспитового строку.

Крім того, Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року була затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, суд позбавлений можливості задовольнити подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, оскільки наслідки невиконання угоди визначені ст. 476 КПК України.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням принципу верховенства права, що вимагає втілення у правозастосовну діяльність ідей справедливості, зважаючи на те, що засуджений під час іспитового строку нових кримінальних правопорушень не вчиняв, суд не вбачає вагомих підстав для скасування засудженому ОСОБА_5 призначеного судом звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд погоджується з органом пробації, що неявка засудженого на реєстрацію у визначені дні є порушенням обов`язків, встановлених судом та законом (ч. 1 ст. 9 КВК України). У той же час, у даній справі така неявка, на думку суду, не свідчить про злісне невиконання засудженим покладених на нього обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення, а отже у задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст.78 КК України, ст.166 КВК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбуття покарання відноснозасудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя:ОСОБА_1