ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3178/24 Справа № 209/3049/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у кримінальному провадженні №00000631 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.07.2023 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 13 листопада 2024 року включно. Визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), у разі внесення застави на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, переховування від суду і незаконного впливу на свідків зазначено, що наведені ризик є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який, окрім застави у визначеному розмірі, яка відповідає тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та майновому стану обвинуваченого.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вважає пред`явлене обвинувачення необґрунтованими, а докази недопустимими.

Вказує, про те, що прокурором у клопотанні не зазначено номера кримінального провадження та не долучено копії витягу з ЄРДР в рамках якого саме провадження подається таке клопотання.

Зауважує, що заявлені прокурором ризики є нівельованими, через дію на території України режиму воєнного стану та відповідно заборони перетину кордону чоловікам до 60 років, а ризик незаконного впливу на свідків, може бути мінімізований шляхом застосування домашнього арешту.

Зазначає, про провокацію злочину, оскільки оперативним закупником по справі був давній знайомий ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , який незадового до події просив йому підіграти,крім того, поняті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 перебувають під постійним процесуальним тиском та залежністю сторони обвинувачення, оскільки неодноразово притягувались до кримінальної та адміністративної відповідальності та приймали участь в аналогічних слідчих діях. Звертає увагу, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є штучно створеним, оскільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР з 07.09.2023 року, лише 19.02.2024 року була проведена одна оперативна закупка.

Вважає, що судом не враховано дані особи ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, утримує батька похилого віку, який є онкохворим та потребує постійного стороннього догляду. Зазначає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, та не відповідає його майновому стану.

В клопотанні про поновлення строку просить визнати поважною причину пропуску, так як захисник з 19.09.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим подав скаргу через підсистему Електронний Суд 21.09.2024 у вихідний день, а тому зважаючи на положення ст. 115 КПК України, вважає, що строк подачі переноситься на наступний робочий день, тобто 23.09.2024 року, у зв`язку з чим підлягає поновленню.

Вирішуючи питання про поновлення строку приймається до уваги, що останній день строку на апеляційне оскарження припадає на 21.09.2024 року, який є вихідним, а тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 116 КПК України останнім днем для подачі скарги у такому разі є наступний за ним робочий день.

Враховуючи, що захисником ОСОБА_5 апеляційну скаргу подано 21.09.2024 року, через підсистему Електронний Суд, строк апеляційного оскарження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК не є пропущеним, через що вирішення питання про його поновлення не потребує.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків переховування, а також незаконного впливу на свідків.

Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду та здійснення незаконного впливу.

З наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_6 окрім кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, обвинувачується у вчиненні злочин за ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання останній може переховуватись від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Ствердження захисника щодо нівельованості вказаного ризику, через дію правового режиму воєнного стану та заборони виїзду чоловіків віком до 60 років є неспроможними, оскільки види та місця для переховування є різними і не обумовлені лише офіційним перетином кордону.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника щодо наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків, утриманців були предметом оцінки суду і з такою оцінкою погоджується колегія суддів, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

При цьому враховується, що обвинувачений є особою раніше судимою за аналогічний злочин та вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.

Крім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, дані про те, що він є опікуном чи доглядальником свого батька матеріалами справи не підтверджено.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу на свідків, так як останні у суді ще не допитані, а з огляду на те, що ОСОБА_6 має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання , крім того серед свідків є особи раніше йому знайомі, а тому обвинувачений перебуваючи на свободі, з метою схилення до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Доводи захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого у скоєному та провокації злочину та штучному створенні доказів є неприйнятними, оскільки на даному етапі розгляду суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати у нарадчій кімнаті під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу та ґрунтовності заявлених ризиків.

Ствердження захисника щодо ненадання прокурором копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та відсутності даних щодо номеру кримінальному провадження у якому воно заявлене є непереконливими, оскільки таке клопотання прокурором було заявлено під час судового розгляду, з наведенням відповідних мотивів та існування вказаних ризиків.

Окрім того, стороні захисту в порядку вимог ст. 290 КПК України були відкриті матеріали кримінального провадження №0000631, де захист був ознайомлений зі змістом пред`явленого обвинувачення, номером кримінального провадження та долученими стороною обвинувачення доказами, а тому враховуючи, що в порядку вимог ст. 314 КПК України вже проведено підготовче судове засідання та на даний час проводиться судовий розгляд захисту достеменно відомо в рамках якого кримінального провадження здійнюється судовоий розгялд та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою.

Твердження захисту щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу та встановлення непомірного розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількості епізодів злочинної діяльності, об`єкта злочинного посягання, а саме незаконного обігу та збуту наркотичних речовин, колегія суддів вважає, що застава у визначеному розміру у даному випадку буде цілком достатньою для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою є незначною і зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з визначеним розміром застави, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у кримінальному провадженні №00000631 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4