Справа № 487/8847/24
Провадження № 1-кс/487/5879/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001381 від 05.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ

17.10.2024 прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001381 від 05.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в якому просив накласти арешт на речі, документи, вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: картку з додатками ОСОБА_4 ; книгу протоколів засідань ВЛК; журнал видачі направлень на медичне обстеження; ноутбук «Lenovo IdeaPad»; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 ; облікову картку до військового квитка ОСОБА_4 ; заяву на облік ОСОБА_4 ; заяву на видачу військово-облікового документа ОСОБА_4 ; ?відомість видачі військово-облікових документів ОСОБА_5 ; обов`язки інспектора відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_6 ; журнал обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені речі та документи мають істотне значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цими речами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

З урахуванням приписів ч.1 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області, перебуває кримінальне провадження № 0001381 від 05.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 369-2 КК України, за фактом одержання службовою особою публічного права від фізичної особи неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави в інтересах фізичної особи.

Органом досудового розслідування було встановлено, що в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_7 , вимагала від військовозобов`язаних неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах військовозобов`язаних щодо надання останнім відстрочки від військової служби під час мобілізації в період воєнного стану на підставі фіктивних документів щодо стану здоров`я, які надають право на відстрочку.

Так, за версією слідства, в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_7 вимагала від військовозобов?язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , фізична особа-підприємець) неправомірну вигоду в сумі 6000 умовних одиниць та одержала від нього частину неправомірної вигоди в сумі 40000 грн. на банківську картку своєї сестри ( ОСОБА_8 ) за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах військовозобов?язаного ОСОБА_4 щодо отримання останнім військово-облікового документа та надання останньому відстрочки від військової служби під час мобілізації в період воєнного стану на підставі фіктивних документів щодо стану здоров?я, які надають право на відстрочку.

Також, в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_7 , використовуючи зв?язки у органах державної влади та місцевого самоврядування а також у медичних закладах, сприяла у оформленні фіктивних документів щодо стану здоров?я та складу сім?ї які надають право на відстрочку від військової служби під час мобілізації для військовозобов?язаного ОСОБА_9 .

16.10.2024 проведено санкціонований обшук у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: картку з додатками ОСОБА_4 ; книгу протоколів засідань ВЛК; журнал видачі направлень на медичне обстеження; ноутбук «Lenovo IdeaPad»; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 ; облікову картку до військового квитка ОСОБА_4 ; заяву на облік ОСОБА_4 ; заяву на видачу військово-облікового документа ОСОБА_4 ; ?відомість видачі військово-облікових документів ОСОБА_5 ; обов`язки інспектора відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_6 ; журнал обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 16.10.2024 вищезгадані речі , документи визнані речовими доказами.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені речі , документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором доведено, що вилучені речі, документи, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на ці речі , документи для забезпечення збереження їх як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановлення істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Враховуючи, обставини кримінального правопорушення за якими проводиться досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на речі, документи, вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: картку з додатками ОСОБА_4 ; книгу протоколів засідань ВЛК; журнал видачі направлень на медичне обстеження; ноутбук «Lenovo IdeaPad»; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 ; облікову картку до військового квитка ОСОБА_4 ; заяву на облік ОСОБА_4 ; заяву на видачу військово-облікового документа ОСОБА_4 ; ?відомість видачі військово-облікових документів Лузану; обов`язки інспектора відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_6 ; журнал обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1