Справа № 610/1137/24
Провадження № 1-кп/645/358/24
У Х В А Л А

іменем України

19 вересня 2024 року м. Харків

Колегія суддів Фрунзенського районного суду м.Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора Балаклійського відділу окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Андріївка Балаклійського району Харківської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ; громадянина України; з середньою освітою; офіційно не працюючого, не одруженого; раніше засудженого, останній раз 17.01.2008 року вироком Балаклійського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 115, 71 КК України до 13 р. позбавлення волі, звільнений 11.12.2018 умовно-достроково на невідбутий строк 8 міс. 21 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановила:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України

Підчас досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слідчим суддею було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строк дії якого був продовжений судом до 13.05.2024 року.

Ухвалою колегії суддів від 10 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000103 від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 5 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою колегії суддів від 18 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000103 від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 16 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою колегії суддів від 01 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000103 від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 27 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без визначення застави та зазначав про існування ризиків, які були враховані при обранні і продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою не заперечували.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду щодо заявленого клопотання, приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тому існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, у тому числі проти життя та здоров`я особи.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування від суду на сьогодні на думку суду має місце, оскільки ймовірна можливість переховування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо потерпілий допитувався на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків лише актуалізується, адже обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, а потерпілий та свідки судом не допитані існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого, потерпіла та свідки можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Під час вирішення клопотання судом вивчена можливість застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи характер та обставини справи, в тому числі, і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України , суд на сьогодні не вважає можливим застосувати інші запобіжні заходи.

Даних про стан здоров`я, що унеможливлюють прибування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства суду не надано.

Таким чином, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000103 від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 15 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою - до 15 листопада 2024 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її проголошення, а ОСОБА_7 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3