Справа № 487/6615/24
Провадження № 1-кс/487/4299/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001950 від 03.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001950 від 03.08.2024 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , без визначеного розміру застави.

У клопотанні слідчий посилається на обґрунтованість підозри за ч.3 ст. 286-1 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Підозрюваний, на думку слідчого, може знищити або спотворити речовий доказ, який був вилучений під час огляду місця події та переданий для зберігання за місцем служби ОСОБА_7 - до 79 прикордонного загону. Крім того, не маючи обмежень в пересуванні, підозрюваний ОСОБА_7 може впливати на свідків кримінального правопорушення, один з яких є пасажиром транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди. На думку слідчого, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою знищення речових доказів та впливу на свідків, крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 з метою отримання незаконного прибутку вчинив тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України. Слідчий вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 без визначеного розміру застави, наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав обставини, викладені в повідомлені про підозру, і просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Захисник підзорюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001950 від 03.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 , на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 05.03.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлений для проходження військової служби до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №92-ОС від 05.03.2022 старшого сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії кулеметника ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип С), зараховано до списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , поставлено на всі види забезпечення та з 05.03.2022 він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

У подальшому, при проходженні служби, наказом начальника 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №347-ОС від 23.06.2023 старшого сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду техніка начальника відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відтак, з 05.03.2022, тобто з моменту відправлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 із ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, 03.08.2024 військовослужбовець ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами, які наказують:

- п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 «а» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Так, 03.08.2024, близько 19:00 год, керуючи технічно справним автомобілем Mercedes-BenzVito 108 D д.н.з. НОМЕР_2 , старший сержант ОСОБА_7 у світлий час доби рухався по сухій проїжджій частині автодороги Т-1501 «Миколаїв-Станіслав- Херсон» в напрямку від с. Лимани Миколаївського району Миколаївської області до с. Галіцинове Миколаївського району Миколаївської області.

При цьому, в порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 управляв автомобілем Mercedes-BenzVito 108 D д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння (гостра алкогольна інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, концентрація 1,17‰), що знижувало його увагу та швидкість реакції.

Рухаючись в обраному напрямку у світлу пору доби та наближаючись до відмітки 7 км автодороги Т-1501 «Миколаїв-Станіслав-Херсон», якому відповідає значення «46.7565356, 31.9621018» у системі координат «GoogleMaps» (46°45'23.5"N 31°57'43.6"E), водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, у зв`язку з чим, маючи технічну можливість запобігти події шляхом дотримання безпечної швидкості та прийомів керування, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, в т.ч. щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при зміні напрямку руху автомобіля з виїздом на смугу зустрічного руху та подальшим з`їздом на смугу для руху в обраному напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, внаслідок чого не впорався з керуванням, що призвело до з`їзду автомобіля з проїжджої частини на праве узбіччя та зіткнення його з деревом.

Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля Mercedes-BenzVito 108 D д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

При цьому допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

03.08.2024 за підозрою у вчиненні злочину затримано ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 04.08.2024 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні, а саме: в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.08.2024, виписці №1189 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04.08.2024, протоколах допиту від 03.08.2024 свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколі допиту потерпілої ОСОБА_13 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, даних щодо особи підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засідання прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Так, у кримінальному провадженні планується провести ряд експертиз, в тому числі і транспортного засобу, за кермом якого під час ДТП був ОСОБА_7 , та який на даний час вилучений та переданий 79 прикордонному загону Державної прикордонної служби України для зберігання. Перебуваючи на свободі та проходячі службу у зазначеному загоні, підозрюваний може знищити або спотворити вказаний речовий доказ.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, серед яких є особи, які проходять службу разом з підозрюваним. Також слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілих і свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_7 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, наявна вірогідність, що ОСОБА_7 , стосовно якого раніше неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді даного клопотання, крім наявності вищенаведених ризиків, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, слідчий суддя також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився в 1984 році, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів не перебуває; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, що мешкають окремо; зареєстрований в АДРЕСА_1 , але проживає за місцем розташування 79 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , де проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді техніка - начальника відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби "Залізний порт", у військовуму званні "старший сержант". Повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не отримував; раніше не судимий.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини кримінального провадження, характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини (п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК).

Отже, оскільки за обставинами, встановленими під час досудового розслідування, внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а також враховуючи, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, але не зважаючи на це, дозволив собі керувати транспортним засобом, підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні слідчий суддя не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гаупвахті до 01 жовтня 2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 08.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1