Справа № 190/2143/24
Провадження №1-в/190/310/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, клопотання підтримали та просять його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив привести вирок у відповідність до діючого законодавства.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16.02.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ст.ст.185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, поєднані із проникненням в сховище, чим спричинив потерпілим матеріальної шкоди: ОСОБА_5 на суму 1314,87 грн., ОСОБА_6 на суму 1681,54 грн., ОСОБА_7 на суму 998,70 грн., ОСОБА_8 на суму 882 грн., ОСОБА_9 на суму 583,13 грн., ОСОБА_10 на суму 4088, 62 грн., ОСОБА_11 на суму 893,02 грн., ОСОБА_12 на суму 1003,44 грн. Події злочинів відбулися з 04.04.2021 року по 23.08.2021 року.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.190, ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2021 року, ця сума становила 2270,00 грн.

Отже враховуючи, що за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16.02.2024 року ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн.) станом на день скоєння крадіжок, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок по зазначеним епізодам. Однак, кваліфікуючою ознакою інкримінованих злочинів є незаконне проникнення до іншого сховища.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України.

Отже, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_4 по вищезазначеним епізодам з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

При цьому, ОСОБА_4 згідно зазначеного вироку спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на суму 4088 грн. 62 коп., що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння крадіжки (2270 грн.), а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо декриміналізації його діяння за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2024 року, - задовольнити частково.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2024 року по епізодам викрадення майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, із призначенням покарання за вказані кримінальні правопорушення - 2 (два) роки обмеження волі та вважати ОСОБА_4 засудженим по даному вироку за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України.

Остаточне покарання, призначене ОСОБА_4 за вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2024 року, у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1