Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/536/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання заступника начальника Кропивницького РВ №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання заступника начальника Кропивницького РВ №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції мотивуючи прийняте рішення, зазначив, що 02.02.2023 вироком суду була затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, суд позбавлений можливості задовольнити подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, оскільки наслідки невиконання угоди визначені ст.476 КПК України.

Тобто, у цьому випадку, при порушенні засудженим вимог угоди, в силу положень ст.476 КПК України, має бути застосований спеціальний порядок, який полягає не у направленні до суду подання про скасування звільнення та направлення особи для відбування покарання за вироком суду, а у зверненні прокурора до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

І тільки після відмови суду у скасуванні угоди є можливим направлення звернення у загальному порядку.

Таким чином, орган з питань пробації не може звертатись до суду з поданням про заміну покарання, яким затверджено угоду, у зв`язку з чим не має правових підстав для задоволення подання органу з питань пробації про скасування іспитового строку та направлення засудженого в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання Кропивницького РВ №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області про скасування звільнення від відбуванні покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону через наступні підстави.

Вироком Знам`янського району Кіровоградської області від 02.02.2023 ОСОБА_8 на підставі угоди про визнання винуватості, був засуджений за ч.3 ст.297 КК України до 4 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 було звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.535 КПК України суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.163 КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ст.75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод»(в подальшому - «постанови Пленуму») невиконання угоди, передбачене ч.1 ст.476 КПК, має місце, коли особа, засуджена на її підставі, не ухиляється від її виконання, а не має (чи втрачає) реальну (фактичну, об`єктивну) можливість виконати взяті на себе зобов`язання. Тобто в цих випадках під час укладання угоди особа, засуджена на її підставі, або помилково вважала, що має реальну можливість виконати покладені на неї угодою і взяті на себе зобов`язання (наприклад, помилково вважала, що її родичі матеріально допоможуть їй відшкодувати спричинені збитки), або вже після укладення такої угоди втратила можливість її виконати (наприклад, унаслідок стихійного лиха були знищені наявні в неї кошти, за рахунок яких вона мала намір усунути спричинену шкоду). Під умисним невиконанням угоди (ч. 5 ст. 476 КПК) слід розуміти випадки, коли особа, засуджена на її підставі, хоча і має реальну можливість виконати її умови (взяті на себе зобов`язання), але цілком свідомо (бажаючи цього, тобто діючи з прямим умислом) здійснює певні зусилля, спрямовані на ухилення від виконання цих зобов`язань (наприклад, приховує кошти, які повинна була перерахувати на користь потерпілого тощо). Саме в таких випадках особа має притягуватися до кримінальної відповідальності за ст. 389 -1 КК.

Тобто виходячи з вищевказаних норм законодавцем чітко визначено, що навіть попри наявність укладеної угоди про визнання винуватості, лише суд встановлює тривалість іспитового строку та визначає перелік обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого при винесені вироку, цим самим вказуючи на те, що прокурор та в даному випадку обвинувачений мають право домовитись лише про основне покарання, а на застосування іспитового строку та покладення обов`язків вказані сторони впливу не мають. Таким чином законодавцем встановлено запобіжник з метою не перетягування у вказаному випадку повноважень судді прокурором та при цьому роблячи вироки на підставі угод про визнання винуватості у частині необхідності виконання покарання таким ж як і вироки без угод.

Також відповідно до постанови Пленуму визначено, що під невиконанням угоди розуміється не ухилення від її виконання, а відсутність реальної можливості її виконати, що у вказаному випадку є нікчемним, так-як обвинуваченим, ще до підписання угоди про визнання винуватості, було відшкодовано всі завдані збитки.

Виходячи з вищевикладеного подання органу пробації щодо скасування звільнення від відбування покарання, у випадку не виконання саме іспитового строку та покладених судом обов`язків, є відповідним чинному законодавству інструментом реагування на порушення вимог визначених саме судом одноособово.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, а саме заперечив в частині задоволення подання органу пробації, проте, наголосив на незаконності ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали клопотання та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Знам`янського району Кіровоградської області від 02.02.2023 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену на добровільних засадах 10.06.2022 між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 був визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.297 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, періодично з`являтися на реєстрації до органу пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Угодою встановлено наслідки її укладення та затвердження у відповідності до ч.2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, які також були роз`яснені сторонам угоди під час проведення судового засідання.

Відмовляючи у задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що 02.02.2023 вироком суду була затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, а отже суд позбавлений можливості задовольнити подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, оскільки наслідки невиконання угоди визначені ст.476 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч.1 ст.476 КПК У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Положення ст.166 КВК України про те, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання та вносить до суду подання після застосування до засудженого письмового попередження, не можуть бути застосовані до призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання, оскільки це покарання було призначене йому у зв`язку із затвердженням угоди про визнання винуватості.

З п.23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», убачається, що відповідно до ч.1 ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право в межах встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Тобто, у цьому випадку, при порушенні засудженим вимог угоди, в силу положень ст.476 КПК України, має бути застосований спеціальний порядок, який полягає не у направленні до суду подання про скасування звільнення та направлення особи для відбування покарання за вироком суду, а у зверненні прокурора до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку, як про те обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

І тільки після відмови суду у скасуванні угоди є можливим направлення звернення у загальному порядку.

Оскільки за наслідками розгляду клопотання про скасування затвердженої угоди є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування, тож звернення відразу до суду з питанням передбаченим ст.537 КПК України, порушує право особи на захист, що є неприпустимим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що твердження прокурора є необґрунтованими, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть свідчити про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За встановлених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання заступника начальника Кропивницького РВ №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4