233 № 233/4793/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 05 квітня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, є громадянином України, не одружений, працездатний, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на існування ризиків, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наполягав, що більш м`які заходи забезпечення кримінального провадження не будуть дієвими.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що відповідно до стандартів ЕСПЛ, коли об`єктивний спостерігач може зробити висновок про причетність особи до інкримінованого кримінального правопорушення, але з проголошеного прокурором клопотання не вбачається, з чого об`єктивний спостерігач може зробити висновок про причетність особи до кримінального правопорушення. Ні суду, ні будь -якому об`єктивному спостерігачу, який теоретично міг би знаходиться в залі суду, не надано та не ознайомлено з будь-якими доказами, які б обґрунтовували причетність особи до вчинення інкримінованого правопорушення. Думка прокурора, не є доказом в кримінальному провадженні, не є підставою для тримання під вартою, підставою в даному випадку, є встановлені факти, встановлення яких, можливе лише за допомогою дослідження доказів, які поки що не були досліджені в судовому засіданні. Доказів прокурором до клопотання не надано, відповідно до вимог ч. 3 ст. 184 КПК України. Щодо твердження прокурора, що ОСОБА_5 заробляв на життя шляхом продажу наркотичних засобів, зазначив, що, по-перше, в даному випадку законним буде вислів «на думку сторони обвинувачення», а стверджувати, що він саме цим заробляв на життя, поки що немає законних підстав, оскільки обвинувального вироку відносно обвинуваченого немає. В матеріалах справах немає допиту жодної особи, виписки по картці, яка фігурує по даній справі, немає доказів того, «за що» переводилися грошові кошти на дану карту. Дані твердження прокурора, які зазначені в клопотанні не обґрунтовані та нічим не підтверджені. Вважає, за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, що буде цілком достатньо для забезпечення потреб судового слідства. У випадку задоволення клопотання прокурора, просив зменшити розмір застави на 40000 грн, оскільки, обвинувачений не має можливості внести попередньо визначену судом заставу у зв`язку із своїм матеріальним станом. Законодавцем визначено заставу, як альтернативний запобіжний захід, але обвинувачений ОСОБА_6 не може скористуватися цим правом, оскільки, немає матеріальної можливості внести заставу у визначеному раніше розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши учасників судового провадження дійшов такого висновку.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 жовтня 2024 року включно, а також визначено заставу у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не даючи оцінки жодному доказу, зібраному у справі, вважає за доцільне обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, може бути визнане обвинуваченим більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, що підтверджується тим, що обвинувачений ніде офіційно не працює, обвинувачується у розповсюдженні психотропних речовин з метою отримання доходу, а тому, з може продовжити злочинну діяльність.

При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу психотропних речовин та проти здоров`я населення, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; працездатний, втім, не працює та не навчається, постійного джерела доходу не має, заробляв на життя шляхом розповсюдженням психотропних речовин; неодружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні немає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків; на диспансерних обліках за місцем проживання не перебуває; за місцем проживання характеризується попередньо; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_5 характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стабільного офіційного доходу не має, до теперішнього часу не вніс заставу у раніше визначеному розмірі, що свідчить про його непомірність, суд вважає за можливе зменшити йому розмір застави до 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поклавши на нього певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, що буде достатнім стимулом для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 грудня 2024 року включно.

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати до суду для участі в судових засіданнях або брати участь в судових засідання дистанційно;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

Визначити строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави 2 (два) місяці з дня її внесення.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1