печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Києві судове провадження за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні - прокурор відділу організації та криміналістичного супроводження процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000353 від 30.04.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

18.07.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу організації та криміналістичного супроводження процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000353 від 30.04.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Так, за результатами проведеного розслідування, 29.04.2024 прокурором ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

З метою вручення ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, 22.04.2024 йому поштовим відправленням, а також через телефон НОМЕР_1 за допомогою месенджеру «WhatsApp», направлено повістку про необхідність явки до Офісу Генерального прокурора на 11:30 год. 29.04.2024.

У зв`язку із неявкою ОСОБА_5 29.04.2024 до Офісу Генерального прокурора для вручення повідомлення про підозру, у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, зважаючи на неможливість такого вручення, вжито заходів, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Так за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , він був відсутній, двері ніхто не відчинив, а тому письмове повідомлення про підозру для подальшого вручення передано Житлово-експлуатаційній організації - ОСББ «Центр 10».

Також, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено поштою за відомим місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено йому на телефон НОМЕР_1 за допомогою месенджерів «WhatsApp», «Viber» та «Telegram».

На даний час місце перебування ОСОБА_5 не встановлено, за місцем реєстрації та проживання вказана особа не знаходиться, у зв`язку з чим постановою прокурора від 13.06.2024 оголошено міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на те, що ОСОБА_5 ухиляється від слідства, прокурором подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у клопотанні вказує, що підставою обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в міжнародний розшук, прокурор просить розглянути подане ним клопотання в порядку ч.6 ст.193 КПК України та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав, з наведених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити, зазначивши, що підозра є необґрунтованою, яка вручена неналежним чином та відсутність ризиків.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею177 цього Кодексу, крім випадків,передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1ст.183КПКУкраїни).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Частиною 6 статті 193 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені положення закону, слідчому судді під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, з метою визначення чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити: 1)кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа; 2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;3) наявність та достатність доказів на підтвердження факту перебування підозрюваного у міжнародному розшуку; 4) ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 5) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000353 від 30.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Матеріали досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 30.04.2024 виділено з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 332, ч. 3 і ч. 4 ст. 358 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Під час судового розгляду встановлено, що 29.04.2024 прокурором ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, у ніч з 6 на 7 березня 2022 року, перебуваючи у с. Косонь Берегівського району Закарпатської області, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими працівниками Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Національної поліції України та окремими цивільними особами, в умовах воєнного стану, організував незаконне переправлення військовозобов`язаних громадян України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , через державний кордон України, а саме через прикордонний пункт пропуску «Косино», а також особисто безпосередньо сприяв такому незаконному переправленню зазначених осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів та усунення перешкод.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у Чернівецькій області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 06 березня 2022 року, маючи законні підстави для виїзду за межі України, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи з пропозицією організувати виїзд за межі України своєму синові ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та знайомому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є особами призовного віку та не мали законних підстав для виїзду закордон.

У свою чергу, невстановлена досудовим розслідуванням особа повідомила ОСОБА_5 про можливість організації переправлення його сина ОСОБА_8 та його знайомого ОСОБА_9 через державний кордон України в Берегівському районі Закарпатської області.

З цією метою 06.03.2022 ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 автомобілем марки FORD TRANSIT з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , виїхали до м. Берегове Закарпатської обл.

У подальшому, в ніч з 6 на 7 березня 2022 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за організації ОСОБА_5 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, були незаконно переправлені через державний кордон України, а саме через прикордонний пункт пропуску «Косино» в АДРЕСА_2 , без проходження ними митного та прикордонного контролю, автомобілем ОСОБА_5 , а саме автомобілем марки FORD TRANSIT з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням останнього, який мав законні підстави для виїзду за кордон.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Маріуполь Донецької області, який проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до семи років, тобто є тяжким злочином.

Дані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомленням про підозру від 29.04.2024.

Щодо набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Правила, які визначають хто у кримінальному провадженні є підозрюваним, закріплені у ст. 42 КПК.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Отже, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону підозрюваним є (1) особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, (2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або (3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Тобто, вищевказана процесуальна норма визначає три рівнозначні випадки за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Зокрема, у даному судовому провадженні сторона обвинувачення доводить, що у ситуації з ОСОБА_5 йдеться про третій випадок, передбачений ч. 1 ст. 42 КПК, існування якого свідчить про наявність у нього статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Вимоги, відповідність ситуації конкретної особи які можуть вказувати на наявність у неї статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, включають три обов`язкові складові, відсутність хоча б однієї з яких свідчить про відсутність у такої особи відповідного процесуального статусу.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями, за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

І, якщо для першого випадку, закріпленого у ч. 1 ст. 42 КПК (коли місцезнаходження особи відоме і в день складення їй можливо вручити повідомлення про підозру), передбачено вимогу про його вручення саме у день складення (ч. 1 ст. 278 КПК), то для третього випадку (коли повідомлення про підозру в день складення вручити неможливо) встановлено правило, за яким вручення відповідного повідомлення має здійснюватися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень. Про це прямо зазначено у ч. 1 ст. 42 і ч. 1 ст. 278 КПК.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч.1 ст.135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З метою вручення ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, 22.04.2024 йому поштовим відправленням, а також через телефон НОМЕР_1 за допомогою месенджеру «WhatsApp», направлено повістку про необхідність явки до Офісу Генерального прокурора на 11:30 год. 29.04.2024.

У зв`язку із неявкою ОСОБА_5 29.04.2024 до Офісу Генерального прокурора для вручення повідомлення про підозру, у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, зважаючи на неможливість такого вручення, вжито заходів, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Так, за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , він був відсутній, двері ніхто не відчинив, а тому письмове повідомлення про підозру для подальшого вручення передано Житлово-експлуатаційній організації - ОСББ «Центр 10».

Також, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено поштою за відомим місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Законом України № 1382-IV від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції яка діяла до 01.12.2021р. (ч.10 ст.6) визначалось, що Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Законом України № 1871-IX від 05.11.2021 "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", який набув чинності з 01.12.2021р. передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою (стаття 3). Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону встановлено, що Місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню).

Таким чином, реєстрація місця проживання (перебування) це спосіб повідомлення особою свого місця проживання для офіційного листування та здійснення іншої комунікації. Людина сама обирає собі місце проживання з огляду на встановлені Конституцією України права, але здійснюючи реєстрацію свого місця проживання особа повідомляє зацікавлених осіб про конкретну адресу місця свого проживання за якою з нею можна вести офіційне листування та здійснювати інші комунікації.

У ч. 2 ст. 135 КПК України вживається саме термін «місце проживання особи», відсутні вказівки щодо ознак місця проживання - зареєстроване або фактичне, але з урахуванням положень Закону України № 1871-IX, для комунікації з особою пріоритетне значення має зареєстроване такою особою місце проживання.

Крім того, з урахуванням положень Закону України № 1871-IX, для комунікації з особою надіслання повідомлення про підозру обов`язково повинно здійснюватися за зареєстрованим місцем проживання особи, оскільки саме це місце проживання визначене самою особою з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій.

Вручення повідомлення про підозру житлово-експлуатаційній організації, яка здійснює обслуговування за адресою, узгоджується із вимогами КПК України та відповідає положенням Закону, у відповідності до яких офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції ведеться із особою за адресою зареєстрованого місця проживання.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України, оскільки органом досудового розслідування повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено останній у спосіб, визначений КПК України, а саме у відповідності до положень ст.ст. 278, 111, ч.2 ст. 135 КПК України шляхом вручення Повідомлення про підозру директору житлово-експлуатаційній організації за місцем реєстрації ОСОБА_5 .

Крім того, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено йому на телефон НОМЕР_1 за допомогою месенджерів «WhatsApp», «Viber» та «Telegram».

З огляду на викладене та вимоги ч. 1 ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного та наділений правами і обов`язками підозрюваного, передбачених цією статтею. Разом з тим, на момент складання повідомлення про підозру у органу досудового розслідування була відсутня інформація щодо іншого місця проживання/перебування (реєстрації) ОСОБА_5 , що стороною захисту не спростовано, що свідчить про відсутність підстав для надсилання повідомлення про підозру у відповідності до положень ч. 7 ст. 135 КПК України.

Листом Міністерства закордонних справ України від 13.05.2024 повідомлено про відсутність інформації щодо перебування на консульському обліку ОСОБА_5 та його членів сім`ї, а також те, що він не звертався до закордонних дипломатичних установ України з питань оформлення документів, вчинення нотаріальних дій або з інших питань

Таким чином, на момент складання повідомлення про підозру у органу досудового розслідування були відсутні обґрунтовані підстави для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 у спосіб, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України.

За відсутності інформації щодо іншого місця проживання/перебування (реєстрації) ОСОБА_5 , з урахуванням невстановлення його місцезнаходження, на момент складання повідомлення про підозру ОСОБА_5 вважався тимчасово відсутнім за місцем проживання/перебування (реєстрації) на території України за вищевказаною адресою.

За такого, вручення повідомлення по підозру за відомим органу досудового розслідування зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 на території України у спосіб, визначений ч.2 ст. 135 КПК України, є обґрунтованим та таким, що відповідає вищевстановленим обставинам.

Стороною захисту не надано таких доказів, які б спростовували відповідний висновок.

Щодо обґрунтованості підозри.

Однією з обов`язкових умов обрання слідчим суддею, судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого є доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК (частина 6 статті 193 КПК). Однією з підстав застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (частина 2 статті 177 КПК).

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він у ніч з 6 на 7 березня 2022 року, перебуваючи у с. Косонь Берегівського району Закарпатської області, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими працівниками Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Національної поліції України та окремими цивільними особами, в умовах воєнного стану, організував незаконне переправлення військовозобов`язаних громадян України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , через державний кордон України, а саме через прикордонний пункт пропуску «Косино», а також особисто безпосередньо сприяв такому незаконному переправленню зазначених осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів та усунення перешкод.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України сторона обвинувачення підтверджує сукупністю зібраних доказів, а саме: показаннями свідка ОСОБА_10 (протокол допиту від 27.09.2022); показаннями свідка ОСОБА_11 (протокол додаткового допиту від 21.02.2023); відомостями оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); відомостями оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_8 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); відомостями оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_9 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); протоколом додаткового огляду від 20.04.2024 відеозапису із прикордонного пункту пропуску «Косино»; контрольним талоном із прикордонного пункту пропуску «Косино» для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу, відповідно до якого при проїзді 06.03.2022 автомобіля марки FORD TRANSIT з номерним знаком НОМЕР_2 у ньому вказано лише 1 особу (протокол огляду від 20.04.2024); відомостями ДПСУ (лист від 24.04.2024) відповідно до яких громадяни України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у березні 2022 року та пізніше державний кордон України не перетинали, разом із цим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав із України в пункті пропуску «Косино» ІНФОРМАЦІЯ_5 о 23 год. 48 хв. на авто з номерним знаком НОМЕР_2 ; відповідь Генеральної прокуратури Угорщини від 24.11.2022 №KSB. 3527/2022/3-1, наданої на запит Офісу Генерального прокурора в межах міжнародного правового співробітництва, відповідно до якої громадяни України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в`їхали до вказаної країни 07.03.2022 о 02 год. 06 хв. за угорським часом (03 год. 06 хв. за українським часом) автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2 разом із ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційною карткою ТЗ, відповідно до якої автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 ; листом МЮУ від 18.03.2024 відповідно до якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 ; особовою карткою ДМСУ щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Однією з обов`язкових умов обрання слідчим суддею, судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого є доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК (частина 6 статті 193 КПК). Однією з підстав застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст.177 КПК).

Як вже зазначалося вище, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі Нечипорук і Йонкало проти України, заява № 42310/04, § 175).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняттям відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку. Зазначене, зокрема, пов`язане із обов`язком слідчого судді, суду при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (п.1 ч. 1 ст. 178 КПК).

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є судовим рішенням, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження. На відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку частини 6 статті 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за процедурою, передбаченою частиною 6 статті 193 КПК, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність (постанова Об`єднаної палати ККС ВС від 14.02.2022 у справі № 991/3440/20).

Враховуючи ступінь і характер обмежень прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ступінь обґрунтованості підозри для прийняття такого рішення має досягати найвищого рівня, який встановлюється КПК на стадії досудового розслідування.

Слідчим суддею на підтвердження вчинення вищевказаних дій було досліджено долучені до клопотання докази, у тому числі ті, які стосуються безпосередньо підозрюваного, зокрема: показання свідка ОСОБА_10 (протокол допиту від 27.09.2022); показання свідка ОСОБА_11 (протокол додаткового допиту від 21.02.2023); відомості оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); відомості оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_8 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); відомості оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» щодо телефонних з`єднань мобільного телефону НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_9 (протокол додаткового огляду від 20.04.2024); протокол додаткового огляду від 20.04.2024 відеозапису із прикордонного пункту пропуску «Косино»; контрольний талоном із прикордонного пункту пропуску «Косино» для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу, відповідно до якого при проїзді 06.03.2022 автомобіля марки FORD TRANSIT з номерним знаком НОМЕР_2 у ньому вказано лише 1 особу (протокол огляду від 20.04.2024); відомості ДПСУ (лист від 24.04.2024) відповідно до яких громадяни України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у березні 2022 року та пізніше державний кордон України не перетинали, разом із цим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав із України в пункті пропуску «Косино» ІНФОРМАЦІЯ_5 о 23 год. 48 хв. на авто з номерним знаком НОМЕР_2 ; відповідь Генеральної прокуратури Угорщини від 24.11.2022 №KSB. 3527/2022/3-1, наданої на запит Офісу Генерального прокурора в межах міжнародного правового співробітництва, відповідно до якої громадяни України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в`їхали до вказаної країни 07.03.2022 о 02 год. 06 хв. за угорським часом (03 год. 06 хв. за українським часом) автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2 разом із ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційна картка ТЗ, відповідно до якої автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 ; лист МЮУ від 18.03.2024 відповідно, до якого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 ; особова картка ДМСУ щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; інші матеріалами кримінального провадження.

З урахуванням вищевказаних доказів слідчий суддя дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України не є вочевидь необґрунтованою. Проте, наявні у матеріалах клопотання та дослідженні у судовому засіданні докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, відомості, які містять вищенаведені доказові матеріали, що стосуються ОСОБА_5 , свідчать про вчинення останнім у вказаний період дій/вжиття певних заходів для особистого перетину кордону.

Проте, у матеріалах клопотання відсутні докази на підтвердження того, що характер вчинених ОСОБА_5 дій свідчить про незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.

Зафіксовані в ході досудового розслідування телефонні з`єднання ОСОБА_5 жодним чином не підтверджують обставини, викладені у підозрі, оскільки наявними у матеріалах клопотання доказами не розкрито зміст відповідних телефонних розмов.

Матеріали клопотання також не містять доказів особистого спілкування, листування чи обговорення ОСОБА_5 з, як зазначено у клопотанні, «невстановленими працівниками Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Національної поліції України та окремими цивільними особами» на час здійснення ним дій, які кваліфіковані стороною обвинувачення як вчинення кримінального правопорушення.

Факт спілкування, виїзд за межі України та в`їзд на територію Угорщини ОСОБА_5 , його сина ОСОБА_8 та знайомого ОСОБА_9 на одному автомобілі, жодним чином не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

З огляду на вищевстановлені обставини, досліджені докази, у слідчого судді відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення. Матеріали клопотання не містять достатніх доказів на підтвердження відповідних обставин на тому рівні стандарту доказування, який є необхідним для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, на такому рівні, який необхідний для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виправдовує таке обмеження прав і свобод особи.

Встановлення факту того, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, не є обґрунтованою на такому рівні, який необхідний для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, унеможливлює вирішення слідчим суддею питання щодо наявності/відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності/відсутності підстав вважати, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук у відповідності до положень ч. 6 ст. 193 КПК України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідно до положень ст.ст. 176-206 КПК України, якими регулюється порядок застосування (обрання) запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою, обрання такого запобіжного заходу здійснюється відносно особи, щодо якої існує обґрунтована підозра щодо вчинення нею кримінального правопорушення, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, які свідчать про відсутність підстав вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 злочину за ч. 2 ст. 332 КК України не відповідає такому рівню обґрунтованості, який є необхідним для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні клопотанням прокурора у кримінальному провадженні - прокурор відділу організації та криміналістичного супроводження процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000353 від 30.04.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16