ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисник обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

представник потерпілої адвоката ОСОБА_6

представника цивільного відповідача КАП 1728 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне кримінальне провадження №0002551 від 04.09.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бережниця, Дубровицького району, Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого вантажником,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

в с т а н о в и в:

Так, 04 вересня 2023 року, близько 10 години 47 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи трактором колісним БЕЛАРУС - 82.1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, з причіпом тракторним ПТС - 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись навпроти будинку №31 по вул. Григорія Сковороди, зі сторони вул. Князя Володимира в напрямку вул. Ніла Хасевича, у м. Рівне , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку рух не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини праворуч де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по тротуару.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження: важка відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа зліва, крововиливів у речовину і під оболонки головного мозку, синця у лівій скронево-тім`яній ділянці з крововиливами у підлягаючі м`які тканини та лівий скроневий м`яз; закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки на межі її середньої і нижньої третин; відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки на межі її середньої і нижньої третин; тупа травма тазу у вигляді синця у тазовій ділянці зліва, уламкових переломів обох лонних і сідничних кісток, розриву лонного зчленування; чисельні садна на руках, синці та садна обох нижніх кінцівок; крововиливи у фіксуючо-підвішуючий апарат внутрішніх органів - в ворота селезінки, зв?язки печінки, від отриманих тілесних ушкоджень 15 вересня 2023 помер.

Порушення ОСОБА_4 , пункту 10.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та пункту 13.1, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, вказані порушення перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 04 вересня 2023 року він трактором виконував роботу та в цей день сталась дорожньо-транспортна пригода за його участю. Він їхав та по переду їхав автомобіль, яка то їхала то не їхала, він хотів її обігнати та вивернув кермо і збив хлопця. Він не хотів вивертати кермо в ліво щоб не побити автомобіль. З правої сторони він хлопця не побачив та збив його. Після чого він відразу викликав швидку допомогу та почав витягувати хлопця та викликав працівників поліції. Відшкодував потерпілій шкоду 20 000 грн. Просив вибачення у потерпілої та суворо його карати.

Потерпіла ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні пояснила, що 04.09.2023 року о 15 год. до неї подзвонили та повідомили, що на її сина наїхав трактор. За весь цей час водій не вибачився. В КТП повідомили, що можуть відшкодувати лише 10 000 грн. Цивільний позов підтримала повністю та просила його задовольнити.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, а саме за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Як передбачено ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Крім того, суд враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання судом враховується особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки. В громадському житті приймає активну участь. До кримінальної відповідальності раніше не притягувався, відшкодував частково потерпілим збитки, однак суд бере до уваги позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягає на суворому покаранні для обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень від яких він помер. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, разом з тим суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у вигляді позбавлення волі та на підставі ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 04.09.2023 по 06.09.2023.

Крім того, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду те, що останній допустив порушення правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння тяжких наслідків, у виді смерті потерпілого. Тому наявна необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

За ступенем тяжкості вчинене кримінальне правопорушення є тяжким, що вчинене за необережної форми вини, що призвело до загибелі людини, наявні непоправні наслідки. Потерпіла наполягала на призначені суворого покарання. Прокурор, наполягав на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання.

Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Незважаючи на це, ОСОБА_4 порушивши правила дорожнього руху. З потерпілою на протязі досудового розслідування та судового розгляду не примирився, в незначній частині відшкодував завдані збитки. Обвинувачений наразив на небезпеку не лише своє життя і здоров`я, а й інших учасників дорожнього руху, а тому лише реальне відбування покарання, зможе забезпечити його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім того, потерпілою ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов до Комунального автотранспортного підприємства 1728, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач просила стягнути з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 1 500 000, 00 ( один мільйон п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 1 500 000, 00 ( один мільйон п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує наступним, що результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 (син та брат позивачів), отримав тілесні ушкодження від яких 15 вересня 2023 року помер в лікарні.

В результаті вчинення працівником відповідача ДТП під час виконання ним службових обов`язків, в результаті якої загинув син та брат, їм була завдана моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях. Через втрату близької людини змінився їх звичний стиль життя, вони втратили сон, апетит. Життя без близької коханої людини для них є важкою душевною травмою, з якою їм доведеться жити все життя. Вона втратила сина який був сенсом її життя, він показував їм яскраві барви життя та вчив їх бути гідною частиною суспільства. Все це було втрачено в один момент,а саме з його смертю що тягне дуже важкі душевні переживання.

ОСОБА_9 , в порядку ст. 55 КПК України визнано потерпілою в справі, зв`язку із смертю сина ОСОБА_8 , а відтак вона набула прав потерпілого в зазначеному кримінальному провадженні.

Від представника відповідача Комунального автотранспортного підпиємства 1728 до суду надійшов відзив, відповідно до якого вони позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали цивільного позову, суд приходить до висновку щодо його задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні

У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння

Згідно ч. 2 ст. 128 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Відповідно до ст. 64 КПК України якщо цивільним позивачем є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, її процесуальними правами користується законний представник.

Питання участі законного представника цивільного позивача у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 44 КПК України як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.

Враховуючи викладене, законним представником цивільного позивача ОСОБА_10 за даним позовом являється мати позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_9 (що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та Витягом з реєстру територіальних громад).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (Витяг з реєстру територіальних громад)

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Правова позиція Касаційного цивільного суду Верховного суду у справі № 760/28302/18 : для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року в справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року в справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18).

04 вересня 2023 року, близько 10 год. 47 хв., ОСОБА_4 , керуючи трактором колісним БЕЛАРУС-82.1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом тракторним ПТС - 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись навпроти будинку № 31 по вул. Григорія Сковороди , зі сторони вул. Князя Володимира в напрямку вул. Ніла Хасевича, у м. Рівне здійснив ДТП, при виконанні ним службових обов`язків у Комунальному автотранспортному підприємстві - 1728, тому відповідно КАТП-1728 є належним відповідачем щодо відшкодування шкоди завданої в результаті зазначеної ДТП.

Відповідно до Договору Добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ф.11/02-05) № 162681 від 20.12.2022 (далі Договір страхування) та Додатку до вказаного Договору від 20.12.2022 - цивільно-правова відповідальність КАТП-1728 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Станом на день подачі даного позову до суду страховик виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором страхування.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Таким чином, враховуючи, що Приватне акціонерне товариство «Українська компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконала свої зобов`язання то для повного відшкодування завданої шкоди КАТП-1728 зобов`язана сплатити потерпілим різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування)

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (далі - Постанова) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 цієї ж Постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до положень ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Виходячи з викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень та стягнення з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Оскільки, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілої, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані нею докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на користь ОСОБА_9 в розмірі 1 000 000,00 (один мільйон ) гривень та в розмірі 500 000,00 ( п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 .

Відшкодування витрат на залучення експерта підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 100 КПК України необхідно вирішити долю речового доказу.

В судовому засіданні, прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З метою запобігання зазначеним у ст. 177 КПК України ризикам суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до набрання вироком законної сили за побіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 04.09.2023 по 06.09.2023.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_4 обрати у виді тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Строк покарання рахувати з 03 липня 2024 року.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 4780,00 грн..

Цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 до Комунального автотранспортного підприємства 1728, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 1 000 000,00 (один мільйон ) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства - 1728 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 500 000,00 ( п`ятсот тисяч 00 копійок) гривень моральної шкоди.

Речові докази по справі:

трактор колісний БЕЛАРУС - 82.1, причіп тракторний ПТС - 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які зберігаються на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту ГУНП в Рівненській області області, після набрання вироком законної сили повернути власнику;

-відеозапис, записаний на оптичний диск для лазерних систем зчитування типу «DVD» (а.с.88)- залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.

Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського ОСОБА_1