Провадження № 1-кс/947/9354/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене з начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000236 від 20.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.5ст.426-1 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

В ході досудового розслідування, встановлено, що старшина ІІ статті ОСОБА_5 , проходячи військову службу за контрактом на посаді механіка військового судна «Сокаль» (військової частини НОМЕР_1 ), діючи умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на виконання раніше висловленої ним вимоги, 11 червня 2024 року близько 13 годин 15 хвилин перебуваючи на ділянці місцевості, що розташована у м. Чорноморськ, по проспекту Миру, біля магазину «Таврія В», одержав від підлеглого військовослужбовця моториста-електрика судна «Сокаль» (військової частини НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , для себе неправомірну вигоду матеріального характеру у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 (десять тисяч) грн за вчинення в інтересах ОСОБА_6 дій з використанням наданого ОСОБА_5 службового становища, а саме за надання дозволу на вибуття на вихідний день поза межами місця несення військової служби на судні «Сокаль», які останній обернув на власну користь.

Надалі, 9 липня 2024 року, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на виконання раніше висловленої вимоги, у ході особистої бесіди біля входу до вказаного ресторану одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 09.07.2024 становило 40 700 (сорок тисяч сімсот) гривень за вчинення в інтересах ОСОБА_6 дій з використанням наданого ОСОБА_5 службового становища, а саме: за надання дозволу на вибуття на вихідний день поза межами місця несення військової служби на судні «Сокаль».

Так, 09.07.2024 о 19 год. 41 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ч.3 ст.368 КК України.

Під час затримання ОСОБА_5 добровільно видав наявні при ньому наступні предмети та речі: грошові кошти, ззовні схожі на банкноти долари США, номіналом по 100 доларів, у кількості 10 купюр, на загальну суму 1000 (тисяча) доларів США, з наступними серійними номерами:

НК20819262В;

НВ78144663L;

KB84456521I;

HD92806229A;

KF48895109D;

HB85605369F;

KF40105405A;

KL90931349D;

KB90299674J;

HB81508656.

Вказані грошові кошти за результатом добровільної видачі були вилучені та поміщені до сейф-пакета із символікою ДБР за № В1016714.

грошові кошти, ззовні схожі на гривневі купюри, номіналом по 200 гривень у кількості 13 купюр на загальну суму 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, які поміщені до сейф-пакета із символікою ДБР за № В1016774.

Також ОСОБА_5 добровільно видав належний йому мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13 Pro» серійний номер НОМЕР_2 , з сім карткою Київстар НОМЕР_3 , який був вилучений та поміщений до сейф-пакета із символікою ДБР № В2008949.

Беручи до уваги, що вищезазначені матеріальні об`єкти постановою слідчого від 10.07.2024 визнані речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, серед яких грошові кошти, що є предметом неправомірної вигоди, а також містять інші відомості, які підлягають доказуванню у ході слідства.

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Процесуальний керівник надав до суду заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутності.

Захисники ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання призначене не на 24.07.2024 року не з`явилися повідомлені про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідками про доставку СМС повідомлень.

Крім того, в судове засідання призначене на 22.07.2024 року захисники також не з`явилися, на електронну адресу суду направили заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з клопотанням та додатками до нього.

Станом на 24.07.2024 року з матеріалами справи не ознайомилися.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, беручи до уваги дату його надходження до слідчого судді для розгляду, а саме 12.07.2024 року, перебуванням слідчого судді у черговій щорічній відпустці, можливості власника вилученого майна та його захисників надати впродовж тривалого часу письмових заперечень на нього, вважаю за можливе розглянути клопотання слідчої у відсутності власника майна та/або його захисників.

Вивчивши клопотання та матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчої підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході затримання особи майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення злочину, грошові кошти могли бути предметом неправомірної вигоди, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на вилучений під час затримання підозрюваного його особистий мобільний телефон, то зазначене майно, може свідчити про можливу причетність ОСОБА_5 , який за версією органу досудового розслідування є особою, що діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду, тому накладення арешту на нього є необхідним для збереження цього речового доказу та недопущення його знищення.

Накладення арешту на вказаний мобільний телефон необхідний для збереження електронних доказів, які містяться в ньому з метою проведення судової технічної експертизи.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю збереження речових доказів, а отже не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу, у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що останнє підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене з начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000236 від 20.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене в ході затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти, ззовні схожі на банкноти долари США, номіналом по 100 доларів, у кількості 10 купюр, на загальну суму 1000 (тисяча) доларів США, з наступними серійними номерами: НК20819262В; НВ78144663L; KB84456521I; HD92806229A; KF48895109D; HB85605369F; KF40105405A; KL90931349D; KB90299674J; HB81508656; грошові кошти, ззовні схожі на гривневі купюри, номіналом по 200 гривень у кількості 13 купюр на загальну суму 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень; мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13 Pro» серійний номер НОМЕР_2 , з сім карткою Київстар НОМЕР_3 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1