Справа 274/8503/24
Провадження 1-в/0274/1304/24

УХВАЛА
Іменем України

06.11.2024 м.Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства щодо засудженого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна Чаплинського району Херсонської області, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
в с т а н о в и в :
30.10.2024 начальник ДУ "Райківська виправна колонія (№ 73)" звернувся до суду з поданням про приведення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024 у відповідність до вимог Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024. Судове засідання просить проводити без участі представника адміністрації установи.
Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд подання без його участі. Прокурор в судове засідання також не з`явився, до суду надав заяву про розгляд подання у його відсутності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду. Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_3 засуджений 12 липня 2024 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.
Початок строку - 19.08.2024.
Кінець строку - 19.08.2029.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно п.13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Відповідно положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2024 рік з 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 складав 1514 грн. Тобто, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1514 х 2 =3028 грн.
Згідно з вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024 ОСОБА_3 викрав майно на суму 1687,00 грн, що станом на день крадіжки складає суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше ніж 3028 грн).
Ураховуючи те, що вартість викраденого ОСОБА_3 майна становила 1687,00 грн, тобто вказана сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024
Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України (в ред. ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
В порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ч.6 ст.368 КПК України.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 сформувала правову позицію про те, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП; зміни, внесені таким Законом мають зворотну дію в часі.
Відповідно до судової практики у справах про злочини проти власності крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України та додатково за ст.162 КК України такі дії кваліфікувати не потрібно. Якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за статтею 162 КК України.
Так, згідно вироку Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024 дії ОСОБА_3 кваліфіковані саме за ч. 4 ст.185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до житла, в умовах воєнного стану.
Під час виконання вироку суду стосовно ОСОБА_3 набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.
Однак, на стадії виконання вироку суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.162 КК України, тобто фактично перекваліфікувати його дії, адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України виключно під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України не передбачено (п.13 ч.1 ст.537 КПК України дає право суду під час виконання вироку вирішувати лише питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання на підставі ч.2 і ч.3 ст.74 КК України).
Поміж тим, Верховний Суд у постанові від 07.10.24 у справі № 278/1566/21, саме під час касаційного перегляду на підставі ч.3 ст.337 КПК України перекваліфікував дії засудженого.
Отже, беручи до уваги викладене у своїй сукупності, практику Верховного Суду, що підлягає застосуванню, враховуючи те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинені діяння, кримінальна караність яких усунена законом, суд дійшов висновку, що подання ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення подання.
Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Подання начальника ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства щодо ОСОБА_3 - задовольнити.
Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024 привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбуття покарання, призначеного вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12.07.2024, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом того ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1