Справа № 134/2030/24
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

15 листопада 2024 року до Крижопільського районного суду Вінницької області надійшло подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 щодо засудженого ОСОБА_4 .

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду подання, засуджений ОСОБА_4 та представник виправного центру в судове засідання не з`явилися.

При цьому, ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, який вважає, що подання підлягає частковому задоволенню, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.03.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Судом також встановлено, що вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки. У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 на період іспитового строку покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2022 року ОСОБА_4 замінено невідбуту частину строку покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців 19 (дев`ятнадцяти) днів більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі на зазначений строк.

Засуджений ОСОБА_4 з 08 січня 2023 року відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив 26 червня 2016 року.

Станом на 01.01.2016 прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1378 гривень, тобто станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діяння за ч. 3 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність мала б настати за викрадення чужого майна на суму, яка перевищує 1378 грн. (1378 х 50 % х 0,2).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення перевищує 1378 грн. (у 2016 році). В даному випадку сума є нижчою (1050 грн.), що свідчить про наявність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.

За таких обставин, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 положення Закону № 3886-IX та звільнити його від відбування покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Відповідно слід виключити з вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року посилання на ст. 71 КК України та вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Подання задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України згідно вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Виключити з вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року посилання на ст. 71 КК України.

В задоволенні решти подання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя