ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1522/24 Справа № 203/3511/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року про залишення без задоволення скарги на бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року скаргу Міністерства юстиції України на бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишено без задоволення.

В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя з огляду на положення ч. 3 ст. 306 КПК України, зазначив, що під час досудового розслідування розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність здійснюється за обов`язковою участі особи, яка її подала, враховуючи, що заявник втретє у визначений день та час до суду не з`явився, чим порушив принцип добросовісності, тому скаргу представника Міністерства юстиції України залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі представник заявника просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність оскаржуваної ухвали, оскільки рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність може прийматися виключно за результатами розгляду скарги по суті. Зауважує, що представником Міністерства юстиції України було подано заяву про проведення судового розгляду без участі заявника, тому доводи слідчого судді щодо порушення принципу добросовісності є безпідставними.

Прокурор, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи чи особисту участь до суду апеляційної інстанції не подавав. Від представника заявника ОСОБА_6 05 серпня 2024 року надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду без участі представника Міністерства юстиції України, а тому зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК, їх відсутність не є перешкодою проведенню розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів вважає їх частково слушними з огляду на таке.

Так, частиною 1 статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, зокрема оскарженню підлягають бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України регламентовано, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Як вбачається зі скарги представника заявника в останній ставиться питання про зобов`язання посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, внести відомості до ЄРДР за заявою Міністерства юстиції України від 24.062024 №25489-24/15-02-3/10788 -24.

Зі змісту вказаної скарги видно, що Міністерством юстиції України порушується питання про внесення відомостей до ЄРДР за фактом виконання рішення ЄСПЛ Щєголєв та Квачан проти України, а саме перерахування з Державного бюджету України на особовий рахунок заявника ОСОБА_7 згідно платіжного доручення від 09.06.2023 року №2068 1800 євро. На думку заявника, вказана виплата є збитками, завданими державному бюджету в результаті дій невстановлених посадових осіб органів державної влади (зокрема суддів та працівників правоохоронних органів), які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 367 КК України.

Залишаючи без задоволення скаргу представника Міністерства юстиції України, та не здійснюючи її розгляд по суті, слідчий суддя виходив з того, що заявник будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, тричі не прибув у судове засідання для її розгляду, тому з огляду на приписи ч. 3 ст. 306 КПК України, у зв`язку з неявкою представника скаржника, прийняв оскаржуване рішення відповідно вимог ч.2 ст. 307 КК України, а саме відмовив у задоволенні скарги, зауваживши, що іншого рішення у даному випадку процесуальним законом не передбачено.

Не заперечуючи дискреційне право слідчого судді на обґрунтування свого рішення і його висновок в частині того, що норми КПК не визначають порядку розгляду таких скарг у випадках неявки до суду їх ініціаторів і небажання останніх брати участь у розгляді їх скарги, що судом сприйнято як недотримання ними принципу добросовісності, однак не можна погодитися з рішенням слідчого судді у даному випадку, а саме, що тільки з підстави їх неявки, не розглядаючи вимоги скарги по суті було відмовлено у задоволенні їх вимог.

Слід звернути увагу на те, що дійсно положення ч. 3 ст. 306 КПК України передбачають проведення розгляду за обов`язковою участі особи, яка подала скаргу, однак вказаною нормою закону не передбачено обмежень щодо розгляду такої скарги у разі наявності клопотання від такої особи про підтримання вимог скарги і її розгляд за їх відсутності.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо дії слідчого судді в таких випадках, при наявності заяв від скаржника про розгляд справи за їх відсутності, на нашу думку слід застосовувати положення ч. 6 ст. 9 КПК України, у відповідності до яких мають застосовуватися загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, про що є наявна судова практика з цього питання.

З наданих матеріалів видно, що місцевим судом було здійснено неодноразові виклики представника заявника та відповідно представник Міністерства юстиції України, будучи повідомленим про місце та час розгляду, подавав до суду клопотання про проведення розгляду без їх участі, при цьому зазначав, що підтримує свої вимоги, що в свою чергу хоча і свідчить про порушення принципу добросовісності, однак не є істотним порушенням, оскільки особа самостійно усунулась від свого права на безпосередню участь у розгляді.

В цьому контексті колегія суддів, погоджуючись із висновком слідчого судді в цій частині, що неявка особи, яка подала скаргу, в силу вищевикладених вимог кримінального процесуального закону перешкоджає розгляду такої скарги, зважаючи на неврегульованість цього питання на законодавчому рівні не заперечується дискреційне право слідчого судді на прийняття саме такого рішення при зазначених обставинах, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №9902/365/19, в якій зазначено, що наявна неоднакова судова практика застосування наведених положень КПК, в тому числі не сформовано єдиних підходів із цього питання судами вищого рівня.

Однак, за наявності клопотання заявника, який просив проводити розгляд без його участі та підтримував свої вимоги, не можна стверджувати, як про законну підставу для формального залишення без задоволення такої скарги, не надавши правової оцінки наведеним доводам і не розглянувши їх по суті, оскільки це не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Аналіз загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7, 8, 9, 20, 21, 22, 24, 26, 28 КПК України, на нашу думку, дає достатні підстави вважати, що положення ч. 3 ст. 306 КПК України не вимагають від слідчого судді досягнути мети забезпечити обов`язкову участь заявника в судовому засіданні, оскільки належне повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги заявника, свідчить про забезпечення слідчим суддею виконання загальних засад кримінального провадження, зокрема права заявника на захист та доступ до правосуддя, що не позбавляє права слідчого судді розглянути при вказаних обставинах скаргу по суті, про що свідчить і наявна судова практика з цього питання.

Натомість, прийняття слідчим суддею скарги на дії чи бездіяльність слідчого або прокурора до провадження та подальше залишення скарги без задоволення у зв`язку з неявкою заявника, обмежує права такої особи на подальший перегляд скарги по суті.

Як вбачається з наведеного вище змісту скарги, заявник ставить конкретні вимоги та їх обґрунтування.

Разом із тим, хоча оскаржувана ухвала слідчого судді і містить формальний висновок про залишення скарги без задоволення, її не можна вважати рішенням по суті даної скарги, оскільки в ухвалі не проаналізовані доводи заявника, не надана оцінка спірним правовідносинам, діям і бездіяльності слідчого, не викладений вмотивований висновок про їх відповідність або невідповідність вимогам КПК України, а тому таку ухвалу не можна вважати належним чином вмотивованою та обґрунтованою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя суду у формі прийняття рішення про залишення без задоволення скарги Міністерства юстиції України, дійшов до передчасного висновку та фактично постановив не передбачене процесуальним законом рішення про припинення розгляду скарги останньої з мотивів неявки заявника до суду, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України наголошують на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на те, що слідчим суддею скарга Міністерства юстиції України розглянута по суті не була, колегія суддів позбавлена можливості постановлення остаточного рішення у справі та вирішення питання її прийнятності чи неприйнятності до розгляду, у зв`язку із чим матеріали за скаргою заявника на бездіяльність слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, підлягають поверненню до суду першої інстанції для прийняття належного процесуального рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року про залишення без задоволення скарги на бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - скасувати, матеріали за скаргою повернути до суду першої інстанції для прийняття належного процесуального рішення у відповідності до вимог закону.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4