У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000385, відомості про яке 07.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000385, відомості про яке 07.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

У ч. 6 ст. 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені види військової служби, серед яких: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, усвідомлюючи протиправність своїх дій, організували незаконне переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, шляхом перетинання державного кордону України без відповідного прикордонного оформлення потягом сполученням Чоп - Загонь.

Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, при не встановлених досудовим розслідуванням обставинах та часі, проте не пізніше початку вересня 2024 року, шляхом використання мобільного додатку «Telegram», підшукав громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому під час дії правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі України, та повідомив останнього, що може посприяти у незаконному перетині державного кордону України, обумовивши попередню дату, механізм незаконного переплавлення їх через державний кордон України та розмір оплати, на що останній надав згоду.

В подальшому, 15.10.2024 в невстановлений точний час ОСОБА_5 , діючи спільно з ОСОБА_4 , з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, задля незаконного збагачення та переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, шляхом використання мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив останнього, що з метою його подальшого переправлення через державний кордон України, йому необхідно 17.10.2024 прибути до м. Ужгород та десь поселитись в готелі.

Після чого, 17.10.2024 ОСОБА_6 , будучи залученим до проведення контролю за вчиненням злочину, приблизно о «15» год. «00» хв. прибув до м. Ужгород, після чого поселився у готель « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Перебуваючи там приблизно о «16» год. «00» хв. із номера мобільного телефону НОМЕР_2 ОСОБА_6 , попередньо домовившись, зателефонував ОСОБА_5 та повідомив місце свого перебування в м. Ужгород. В подальшому приблизно о 16 год. 50 хв. ОСОБА_5 на автомобілі марки Nissan днз АО0652YA приїхав за місцем перебування ОСОБА_6 , а саме до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою АДРЕСА_1 та за допомогою телефонного дзвінка повідомив ОСОБА_6 , що він знаходиться на паркові вищевказаного готелю, щоб він вийшов до нього. ОСОБА_6 , виконуючи вказівку ОСОБА_5 , вийшов із приміщення вказаного готелю та сів на переднє пасажирське сидіння до автомобіля марки Nissan днз АО0652YA. Перебуваючи там, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх караність розповів попередній механізм незаконного переправлення ОСОБА_6 за кордон, повідомивши останнього, що він буде переправлений за межі України за допомогою потяга сполученням Чоп-Загонь та те, що дана послуга буде коштувати для ОСОБА_6 10 000 доларів США. Обговоривши механізм незаконного переправлення ОСОБА_6 за кордон та його вартість, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 про те, що на протязі невеликого часу до нього під`їде друга особа, яка безпосередньо буде займатись організацією його переправлення за кордон.

Приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність, за попередньою домовленістю із ОСОБА_5 приїхав до автомобільної парковки готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за вищевказаною адресою та за допомогою мобільного дзвінка, використовуючи номер НОМЕР_3 , зателефонував ОСОБА_6 , під час чого попросив останнього вийти на вулицю. Перебуваючи на парковці перед вищевказаним готелем, ОСОБА_4 розповів ОСОБА_6 механізм його переправлення через кордон та попросив попередню передоплату у розмірі 200 доларів США, на що ОСОБА_6 погодився та надав ОСОБА_4 вказану суму грошей. Після цього ОСОБА_4 сказав ОСОБА_6 , що потрібно декілька днів почекати, щоб він був на зв`язку та поїхав у невідомому напрямку.

18.10.2024 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та отримання незаконного прибутку, шляхом використання мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_3 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив останнього, що потрібно здійснити ще передоплату у розмірі 300 доларів США. В подальшому приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 приїхав до готелю «Arizona» за вищевказаною адресою, де на вулиці зустрілись із ОСОБА_6 . Під час розмови ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_4 зателефонував до ОСОБА_5 , де під час телефонної розмови останній підтвердив необхідність передати ОСОБА_4 завдаток грошових коштів у розмірі 300 доларів США, на що ОСОБА_6 , виконуючи вказівку ОСОБА_5 , передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 300 доларів США для організації незаконного переправлення ОСОБА_6 за кордон України.

24.10.2024 о «23» годині «55» хвилин ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленими на даний час особами, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, за допомогою мобільного додатку «Telegram» за номером мобільного телефону НОМЕР_3 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, щоб він приблизно о 02 год.00 хв. 25.10.2024 року, чекав дзвінка та був готовим приїхати в м. Чоп. Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний намір, приблизно о 00 год. 35 хв. зателефонував ОСОБА_6 та повідомив останнього, щоб він викликав таксі та їхав у м. Чоп, де його зустріне він особисто. В подальшому ОСОБА_6 за допомогою послуг таксі приїхав в м. Чоп до попередньо вказаного ОСОБА_4 місця, а саме АДРЕСА_2 . Прибувши туди 25.10.2024 о 02 год. 27 хв., ОСОБА_6 зустрів ОСОБА_4 та наказав ОСОБА_6 пересісти в його автомобіль марки OPEL угорської реєстрації НОМЕР_4 . Перебуваючи у вказаному автомобілі, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямованні на незаконне збагачення, провів інструктаж із ОСОБА_6 , а саме розповів, що останнього за вказівкою ОСОБА_4 проведе невстановлена органом досудового розслідування на даний час особа до залізничної колії в спеціальне місце, де йому потрібно буде по команді під час руху потяга №149 сполученням Чоп-Загонь, який вже пройде прикордонний контроль, сісти до нього, де на нього чекатиме невстановлена органом досудового розслідування особа, яка відчинить йому двері та закриє за ним. Також під час цієї розмови ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив надав вимогу ОСОБА_6 передати йому остаток попередньо обумовлених грошових коштів у сумі 9500 доларів США. Після чого ОСОБА_6 , діючи під контролем правоохоронних органів, о «02» годині «30» хвилин 25.10.2024 виконав вказівку ОСОБА_4 , передав грошові кошти останньому у сумі 9500 доларів США (що відповідно до курсу НБУ становило 391998,5 гривень), після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були викриті та затримані.

25.10.2024 року в проміжок часу з 05 годин 30 хвилин по 05 годину 40 хвилин старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 було проведено огляд місця події на загальнодоступній ділянці, в ході якого було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , який на момент огляду був відчинений, який поміщено на арешт майданчик ГУНП в Закарпатській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 на транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходилось в бардачку вищевказаного транспортного засобу, яке вилучено та упаковано в паперовий конверт.

Також 25.10.2024 вищевказані речі старшим слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 на підставі ст. 98 КПК України було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного слідчий просить накласти арешт на речі, вилучені 25.10.2024 в ході проведення невідкладного обшуку автомобіля марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходився за адресою АДРЕСА_3 , а саме: транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , який поміщено на арешт майданчик ГУНП в Закарпатській області.свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 на транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходилось в бардачку вищеописаного транспортного засобу, яке упаковано в паперовий конверт.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд без його участі, просив задовольнити таке.

Власник майна в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000385, сформованим станом на 26.10.2024 року, підтверджується, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно протоколу огляду місця події від 25.10.2024 проведеного за адресою: АДРЕСА_3 автомобіля марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , було виявлено та вилучено наступні речі: транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , який на момент огляду був відчинений, який поміщено на арешт майданчик ГУНП в Закарпатській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 на транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходилось в бардачку вищевказаного транспортного засобу, яке вилучено та упаковано в паперовий конверт.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 від 25.10.2024 вищевказані вилучені речі визнано речовими у даному кримінальному провадженні.

До матеріалів клопотання також подано письмову згоду від 25.09.2024; постанову про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 25.09.2024; протокол про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 25.09.2024; протоколи допиту свідка ОСОБА_6 від 25.10.2024; протокол огляду від 17.10.2024; протокол вручення грошових коштів від 17.10.2024; протокол отримання грошових коштів від 17.10.2024; протоколи вручення технічних засобів від 23.10.2024, 22.10.2024, 21.10.2024, 18.10.2024, 17.10.2024; протокол огляду місця події від 25.10.2024, протокол пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 25.10.2024, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, постанову про визнання предмету речовим доказом від 25.10.2024.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання арешту, передбачене ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Враховуючи викладене, стадію досудового розслідування, подані докази, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, його перебування на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України, мету накладання арешту збереження речових доказів, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000385, відомості про яке 07.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені 25.10.2024 в ході проведення невідкладного обшуку автомобіля марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходився за адресою АДРЕСА_3 , а саме: транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , який поміщено на арештмайданчик ГУНП в Закарпатській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 на транспортний засіб марки «FORD» моделі «FOCUS», д.н.з НОМЕР_5 , що знаходилось в бардачку вищеописаного транспортного засобу, яке упаковано в паперовий конверт.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1