Справа № 646/7348/24
№ провадження 1-кп/646/972/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000554 від 08.02.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загрунівка, Зіньківського р-ну, Полтавської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби по контракту на посаді розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №70 від 06.02.2023 сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду командира відділення 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №200 від 01.06.2023 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту №31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України №259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб, який було неодноразово продовжувався та дії теперішній час.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №353 від 31.10.2023 сержанту ОСОБА_3 надано частину щорічної основної відпустки за 2023 рік терміном на 10 діб та двох діб на дорогу з 31.10.2023 та останній мав прибути до розташування підрозділу 12.11.2023 до АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_3 під час проходження військової служби 16.11.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, 16.11.2023 не з`явився вчасно до місця проходження військової служби, а саме: пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , що знаходився поблизу АДРЕСА_3 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 в період з 16.11.2023 по 10.05.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме: місця постійної та тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі, ОСОБА_3 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводить на власний розсуд до 10.05.2024.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинувачені повністю визнав. Пояснив, що дійсно не з`явився вчасно на службу без поважних причин та проводив час на власний розсуд, але на теперішній час все усвідомив, зробив відповідні висновки, щиро кається у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини вчиненого: дату, час, місце спосіб і інші обставини вчиненого обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні.

Оскільки обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його як особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення злочину, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовець військової служби по контракту на посаді розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , за місцем проходження військової служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.06.2020 у справі №766/39/17 зробила наступні висновки, щодо застосування норм права.

При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 24.04.2024 засуджений Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України в період з 16.11.2023 по 10.05.2024, тобто до постановлення вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2024.

При цьому, суд враховує, що часом вчинення триваючого злочину є час вчинення дії або бездіяльності, з якої починається так званий «злочинний стан» особи, отже при визначенні остаточної міри покарання слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань та з урахуванням правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, визначених ст. 72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідають:.. б) два дні обмеження волі.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 стосовно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.07.2024.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 був продовжений до 09.09.2024 включно.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання слід рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_3 , зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.05.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та покаранням, призначеним вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2024, з урахуванням положень ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання слід рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_3 , зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.05.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 у той же строк з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1