Справа № 352/992/24
Провадження № 1-кп/352/172/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000123 від 01.04.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обвинувачений вчинив злочин за таких обставин.

Стаття 65 Конституції України передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Стаття 17 Закону України «Про оборону України» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Абзац 1 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, 17, 20, ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

21 лютого 2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_3 за результатом проведеного медичного огляду військово-лікарською комісією визнаний здоровим та на підставі статті 53 «в» графи ІІ Розкладу хвороб Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, визнаний придатним до військової служби.

У зв`язку з відсутністю обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали обвинуваченому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 21 лютого 2023 року вручили обвинуваченому бойову повістку про необхідність прибуття 22.02.2023 о 10 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на АДРЕСА_2 , з метою подальшого відправлення до Збройних Сил України для проходження військової служби, а також роз`яснили наслідки неприбуття. До відома обвинуваченого доведені вимоги законодавства України з питань оборони з офіційним застереженням про відповідальність за ухилення від військової служби та під розписку вручений акт доведення вимог законодавства України з питань оборони (офіційне попередження).

Отримавши бойову повістку, будучи письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову по мобілізації та знаючи про рішення військово-лікарської комісії, яким його визнано придатним до військової служби, обвинувачений, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, без поважних причин не прибув 22 лютого 2023 року в 10 год до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд установив, що 20 березня 2024 року прокурор Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_2 та підозрюваний ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості.

Відповідно до змісту укладеної угоди сторони домовились про узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, погодили застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, погодивши, що іспитовий строк установлюється судом.

Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, зокрема, обмеження їх права оскарження вироку суду згідно ст. 394, 424 КПК України, для підозрюваного також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим і четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а обвинувачений має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, підозрюваному розяснені та зрозумілі.

Сторони визнають, що укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Сторони визнають, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Підозрюваний розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні свою вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся; він та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. Обвинувачений підтвердив, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

Заслухавши учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ч. 2 ст. 473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд уважає, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає до затвердження, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 468, 469 ч. 4, 5 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Суд установив, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України, що відноситься до категорії нетяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

Надана суду угода відповідає вимогам, які пред`являються до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 472 КПК України, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання, наслідків укладення і затвердження угоди та наслідків невиконання угоди.

Обставини, які б вказували на необхідність відмови у затвердженні угоди, відсутні.

Зокрема, суд уважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України, а узгоджене обвинуваченому покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлений.

На підставі наведеного, керуючись ст. 314, 368, 370, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 березня 2024 року, укладену між прокурором Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази документи, надані ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_6