УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" жовтня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника- адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого- ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подане клопотання та просили його задовольнити з підстав, викладених у його змісті.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який, зокрема, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України , у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.7 ст.284 КПК України, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Згідно з положеннями ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом.
У відповідності до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності, а саме: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку у пункту 2 цієї частини; десять років у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухиляється від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затриманням, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років ( ч.2 ст.49 КК України).
Перебіг давності преривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (ч.3 ст.49 КК України).
Тобто, скоєння впродовж строку давності нового кримінального проступку чи нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або менш суворі за видом заходи примусу, не впливає на перебіг диференційованих строків давності.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20.
Разом з цим, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у ст.109-114-2, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частини першої ст.442 цього кодексу ( ч.5 ст.49 КК України).
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Під час звільнення від кримінальної відповідальності суд повинен з`ясувати думку щодо такого звільнення у особи, яка від такої відповідальності може бути звільнена. У постанові колегії суддів Першої судової палати ККС від 2 липня 2019 року (справа № 515/331/17, провадження № 51-27км19) зауважено, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи на відповідній підставі. Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Крім того, ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Тобто, суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Судом встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мало місце 24.04.2014 та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збути, вчинені особою, що раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України.
Санкція ч.2 ст.309 КК України передбачає покарання у вигляді від двох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення строків давності, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України.
-19.06.2014 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України;
-09.05.2015 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Враховуючи положення ч.3 ст.49 КК України, суд доходить до висновку, що після вчинення 24.04.2014 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, перебіг давності притягнення його прервався і почав відраховуватися з 09.05.2015, тобто з моменту вчинення останнього нового тяжкого злочину.
Крім того, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України», відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.
Така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з чим вищезазначене кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, 286, ст. ст. 369 - 372, 376, 392, 395 КПК України, суд, -
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, на підставі статті 49 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м.Харкова протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.

Суддя - ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 01.11.2024.