Справа №293/757/24
Провадження №1-кп/293/148/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000097 від 12.01.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, військовослужбовця, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який станом на 16.06.2023 припинений або скасований не був.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 (з подальшими змінами та доповненнями) у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого оператора протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

У подальшому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2023 № 939, солдат ОСОБА_4 приступив до виконання службових обов`язків за посадою командир відділення протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту офіцера групи контролю бойового стресу військової частин НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 встановлено, що 16.06.2023 під час перевірки особового складу у місці пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 було виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_4 , який самовільно залишив розташування військової частини.

Після цього, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2023 № 1253 було призначено проведення службового розслідування за вказаним фактом, за результатами якого не встановлено поважних причин відсутності в розташуванні військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .

Тобто, воєнний стан в України введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ 24.02.2022, який станом на 16.06.2023 припинено або скасовано не було.

Разом з тим, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог п. п. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог п. п. 1-4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог п. п. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 1-4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 09 год. 00 хв. 16.06.2023 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 09.05.2024, коли прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому за адресою: АДРЕСА_4 , чим закінчив вчинення кримінального правопорушення.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та його причини не повідомив, та проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із виконання військових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_4 інкримінується самовільне залишення військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно без дозволу командира та без поважних причин, в умовах воєнного стану, о 09 год. 00 хв. 16.06.2023 самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд до 09.05.2024, коли самостійно з`явився до другого слідчого відділу. При цьому пояснив, що свідомо залишив військову частину через сімейні непорозуміння з дружиною.

У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Вказав, що і надалі бажає захищати Батьківщину від збройної агресії країни окупанта та проходити військову службу.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини провадження, правильно розуміють зміст цих обставин, що, в тому числі і обвинувачений, у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Здійснивши допит обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме як самовільне залишення місця військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання суд, керуючись вимогами ст. ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, одружений , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його молодий вік, критичність оцінки своїх дій та бажає й надалі проходити військову службу, медичну характеристику згідно якої має задовільний стан здоров`я та службову характеристику, яка є негативною, дійшов висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Така міра покарання відносно обвинуваченого, на думку суду, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

При цьому, суд зважає на те, що законодавець при призначенні покарання, зокрема, при засудженні за ст. 407 КК України, незаважаючи на особу обвинуваченого та інші обставини справи,встановив пряму заборону застосування положень норм ст.ст. 69, 75 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

2. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня фактичного приведення вироку до виконання.

3. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1