Єдиний унікальний номер 448/1438/19
Провадження № 1-кп/448/14/24
В И Р О К

Іменем України

14.06.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в м.Мостиська матеріали об`єднаного кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022р. за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.4 ст.296 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 07.07.2019р. о 12:19 год., знаходячись на сходовій клітці будинку, яка веде до квартири за місцем його проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення слідчих дій за участю працівників поліції Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, із метою уникнення проведення невідкладного обшуку за місцем його проживання, відштовхнув від себе старшого оперуповноваженого СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , а тоді вистрибнувши із вищевказаної сходової клітки вниз, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці ключі від квартири, умисно наніс один удар цією рукою в ділянку носа виконуючому обов`язки начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі і осаднення в ділянці правого ока, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК України, - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Крім цього, ОСОБА_5 03.08.2022 року в проміжку часу між 01.00 год. та 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно грубо порушив громадський порядок та спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, скоїв хуліганство, яке виразилось в тому, що він, зайшовши на територію домогосподарства, що належить ОСОБА_11 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до будинку та почав стукати по вікнах, щоб розбудити господарів. В подальшому, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, прагнучи протиставити себе суспільству, проявляючи грубу силу, без дозволу увірвався в вищевказаний будинок через вхідні двері, які відкрила ОСОБА_12 , щоб подивитися хто стукає, де умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань вчинив конфлікт з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_5 ввірвався в кімнату, у якій спав ОСОБА_13 та погрожуючи фізичною розправою розмахував перед ним предметом, схожим на ніж. При цьому кричав, що встромить ніж йому в тіло, створюючи при цьому реальну загрозу спричинення шкоди здоров`ю останнього. Коли ОСОБА_12 намагалася відвернути увагу ОСОБА_5 з метою захисту ОСОБА_13 , то ОСОБА_5 став погрожувати їй фізичною розправою заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень колючо-ріжучим предметом, схожим на ніж, розмахуючи ним та приставляючи його до різних частин її тіла, при цьому виражався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Коли ОСОБА_11 з метою захисту ОСОБА_12 втрутився в конфлікт та наказав ОСОБА_5 покинути його дім, то ОСОБА_5 вдарив останнього кулаком правої руки в область обличчя зліва, спричинивши йому крововилив у слизову оболонку лівої щоки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Продовжуючи свої хуліганські дії та проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_5 руками пошкодив двері у ОСОБА_14 , які були замкнені на ключ, і в якій, на думку останнього, мав перебувати ОСОБА_13 . На вимогу господаря покинути будинок ОСОБА_5 не реагував, а вийшовши в коридор, повернувся знову в кімнату із пляшкою із сумішшю, яку погрожував підпалити, використовуючи запальничку. Злякавшись реалізації погроз ОСОБА_5 , ОСОБА_12 вийшла на подвір`я та почала кликати сусідів на допомогу. Після цього ОСОБА_5 , почувши крик ОСОБА_12 про допомогу та про виклик працівників поліції, вибіг з будинку, розбив пляшку з легкозаймистою сумішшю до бетонної стежки неподалік від житлового будинку та покинув територію вищезазначеного господарства.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину щодо скоєння ним інкримінованих злочинів не визнав, заперечив обставини, що викладені в обвинувальному акті та надав суду наступні показання.

Щодо обставин обвинувачення у заподіянні ним легких тілесних ушкоджень працівнику поліції, обвинувачений ОСОБА_5 показав наступне.

07.07.2019 року близько 05-06 години ранку почув стук у двері квартири, де він проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що вказані особи представились працівниками поліції та такі просили відчинити двері і вказали на необхідність проїхати йому із ними до відділення поліції, так як ОСОБА_15 написав заяву з приводу його побиття та крадіжки телефону. Погодившись, поїхав разом із працівниками поліції до відділення поліції, де його тримали тривалий період часу, давали підписувати невідомі документи, а потім повідомили, що потрібно їхати з працівниками поліції в м.Судову Вишню на проведення невідкладних слідчих дій. Вказав, що він їхав машиною разом із працівниками поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , слідчою та ще одним працівником поліції. По приїзду до квартири, де він проживає, зачитували та показували якісь документи, знімали на відео, однак він нічого не підписував. Стверджував, що ОСОБА_17 та ОСОБА_10 його провокували, «сіпали», «хотіли забрати телефон», «притримували», пропонували щоб він відкрив вхідні двері до квартири, однак він відмовлявся. Повідомив, що він зателефонував до своєї бабці та попросив її прийти додому. Після вказаної телефонної розмови, коли він побачив, що всі стоять на сходовій клітці, то зістрибнув з такої та почав бігти в сторону хвіртки в кінці подвір`я. Його намагався хтось наздогнати, чіпавши руками за ногу, від чого він впав біля криниці, де росте кущ троянди. Його наздоганяв також ОСОБА_10 , однак останній не втримався на ногах та впав і «залетів в рози». Пояснив, що жодних ударів він не наносив ОСОБА_10 , а лише втікав. В подальшому обшук проводили без його участі, там була присутня його ( ОСОБА_5 ) бабця.

Щодо епізоду вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, суд зазначає наступне.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, прокурором в ході судового розгляду було заявлено клопотання про допит потерпілого, свідків сторони обвинувачення, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні та дослідження інших письмових доказів.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що 07.07.2019 року разом із слідчою ОСОБА_18 та оперуповноваженими ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 проводили перевірку заяви ОСОБА_21 щодо вчинення відносно останнього кримінального правопорушення - грабежу, а саме його побиття двома особами - обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_22 і заволодіння телефоном. Потерпілий описав ОСОБА_23 , вказав у що такий був одягнутий. На підставі вказаної заяви та постанови прокурора прибули до місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 з метою проведення обшуку житла. Для проведення вказаної слідчої дії ними було запрошено двох понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які прибули із ними з м.Мостиська, так як мешканці м.Судова Вишня не хочуть мати нічного спільного із обвинуваченим, оскільки його бояться. Ствердив, що по прибуттю до місця проживання ОСОБА_5 , перед початком проведення обшуку було зачитано обвинуваченому ОСОБА_5 постанову прокурора про проникнення до житла, однак останній відмовився від її отримання та спочатку і відмовлявся відкривати квартиру, однак згодом погодився. Зазначив, що він (потерпілий) знаходився на відстані 1.5м від сходів до житлового приміщення (квартири) в якій проживає обвинувачений, за ним стояв оперуповноважений ОСОБА_19 . Ствердив, що після того, як оперуповноважений ОСОБА_9 запропонував обвинуваченому ОСОБА_5 відчинити квартиру, останній пішов таку відкривати, тримаючи у правій руці ключі, однак лівою рукою відштовхнув ОСОБА_9 , перескочив через перила на сходах і приземлився на відстані пів метру від нього (потерпілого ОСОБА_10 ), а піднявшись наніс йому удар правою рукою, в котрій тримав ключі, в ділянку обличчя (носа) та після цього почав втікати в напрямку хвіртки, що веде з подвір`я на город. Оцінивши ситуацію, він разом із оперуповноваженим ОСОБА_19 відразу стали наздоганяти обвинуваченого ОСОБА_26 . Спіймавши останнього біля хвіртки, такий став чинити їм опір, в результаті чого була боротьба та ними, згідно Закону України «Про поліцію», обвинуваченому ОСОБА_27 було надіто кайданки і повідомлено про подію на лінію «102». Зазначив, що через деякий час прийшла бабця обвинуваченого ОСОБА_23 , котра відчинила квартиру та ними було поведено обшук, проведення якого фіксувався на камеру; фіксацію обшуку почали проводити безпосередньо перед початком обшуку, після того як зайшли в квартиру. Також потерпілий ОСОБА_10 ствердив, що незважаючи на те, що він та його колеги були одягнені у поліцейський формений одяг (на якому прикріплені пагони та знаки розрізнення), знаходилися при виконанні своїх службових обов`язків, ОСОБА_28 поводив себе зухвало, наніс йому ( ОСОБА_10 ) удар, чим спричинив тілесні ушкодження. Після неправомірних дій обвинуваченого, саме він задзвонив на лінію «102» та повідомив, що сталося, згодом написавши відповідний рапорт. Йому з відділу поліції привезли інший одяг, оскільки той, в котрому він прибув на проведення обшуку, був вже в забруднений землею, а футболка була розірвана ОСОБА_29 . В цей же день він звернувся в приймальний покій Мостиської ЦРЛ з метою надання йому (потерпілому) медичної допомоги та проведення медичної експертизи. Ствердив, що як і з його боку, так і із сторони інших поліцейських не було жодних провокацій, а протилежні пояснення ОСОБА_23 - це все вигадки (видумки) обвинуваченого, який поводиться «визиваюче», «по хамськи», щоб уникнути будь якої відповідальності. Щодо призначеного покарання обвинуваченому, то підтримав позицію прокурора в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_18 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні, показала, що вона в той час, коли проводили обшук у житлі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_23 , працювала слідчою у Мостиському ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області. Зазначила, що 07.07.2019р. її викликали на роботу та включили в групу слідчих для проведення слідчих дій по факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_30 грабежу. Після отримання погодження від прокурора на проведення невідкладного обшуку житла, нею як слідчою були задіяні оперативні працівники поліції ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , а також було запрошено двох понятих ОСОБА_24 (котрий на даний час помер) та ОСОБА_25 . Зазначила, що коли вони прибули на місце проведення слідчої дії до житлового приміщення у якому проживає обвинувачений, по сходовій клітці спочатку піднявся обвинувачений ОСОБА_28 , після нього йшов ОСОБА_9 , вона ( ОСОБА_31 ), ОСОБА_20 з відеокамерою, поняті, а внизу біля сходової клітки стояли ОСОБА_10 і ОСОБА_19 . Ствердила, що обвинуваченому зачитали постанову про проникнення до житла та запропонували відчинити квартиру, однак останній відмовився від отримання постанови та спочатку і відмовлявся відкривати квартиру, однак згодом погодився. Вказала, що намагаючись нібито відчинити двері до квартири, обвинувачений ОСОБА_28 в одну хвилину відштовхнув лівою рукою ОСОБА_9 , перескочив через перила на сходах і приземлився біля потерпілого ОСОБА_10 , а піднявшись наніс останньому один удар правою рукою з ключами в обличчя та після цього почав втікати в напрямку городу. Працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_19 наздогнали його за декілька метрів, зупинили та між ними виникла шарпанина, в ході якої обвинувачений ОСОБА_28 став чинити опір - порвав футболку оперуповноваженого ОСОБА_10 , відштовхувався, хотів втекти. Оскільки ОСОБА_28 чинив опір, то до нього застосували спецзасіб - кайданки. Зазначила, що через деякий час прийшла бабця обвинуваченого ОСОБА_23 , котра відчинила квартиру та ними було поведено обшук. Проведення обшуку фіксувався на камеру та відеозапис вказаного обшуку долучено до матеріалів кримінального провадження, що стосувався грабежу. Ствердила, що згодом викликали нову слідчу-оперативну групу, так як обвинувачений ОСОБА_28 в ході проведення даної слідчої дії вчинив кримінальне правопорушення щодо працівника поліції. Вказана слідчо-оперативна група привезла також потерпілому ОСОБА_10 інший одяг, оскільки попередній був забруднений, а футболка порвана.

Свідок ОСОБА_20 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що він в той час, коли проводили обшук у житлі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_23 , працював на посаді експерта у Мостиському ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області. Вказав, що 07.07.2019р. його і інших співробітників поліції, а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 було залучено до участі в проведенні обшуку в житловому приміщенні за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що коли вони прибули на місце проведення слідчої дії до житлового приміщення у якому проживає обвинувачений, по сходовій клітці спочатку піднявся обвинувачений ОСОБА_28 , за ним ОСОБА_9 , слідча ОСОБА_31 , він ( ОСОБА_20 ) з відеокамерою, два поняті, а внизу біля сходової клітки чекали ОСОБА_10 і ОСОБА_19 . Ствердив, що обвинувачений ОСОБА_28 намагаючись нібито відчинити двері до квартири, відштовхнув руками ОСОБА_9 та перескочив через перила на сходах і приземлився біля потерпілого ОСОБА_10 .. Піднявшись, наніс останньому удар в обличчя правою рукою з зажатими ключами та після цього почав втікати в напрямку городу. Працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_19 наздогнали ОСОБА_28 за декілька метрів (біля калитки) і зупинили, в ході чого обвинувачений став чинити опір - порвав футболку оперуповноваженому ОСОБА_10 , відштовхувався, намагався втекти. В результаті зазначених неправомірних дій обвинуваченого, працівниками поліції до нього було застосовано спецзасіб - кайданки та посадили у службовий автомобіль. Зазначив, що ними було проведено обшук після того, як прийшла бабця обвинуваченого, проведення такої він ( ОСОБА_20 ) фіксував на відеокамеру (фіксацію почали проводити перед безпосереднім початком обшуку біля входу в квартиру). Ствердив, що ОСОБА_10 викликав іншу слідчо-оперативну групу, так як обвинувачений ОСОБА_28 в ході проведення даної слідчої дії вчинив кримінальне правопорушення щодо нього, як працівника поліції та наніс тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_19 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що він в той час, коли проводили невідкладний обшук у житлі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_23 , працював на посаді оперуповноваженого у Мостиському ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області. Зазначив, що 07.07.2019 року разом із слідчою ОСОБА_18 та оперуповноваженими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та поліцейським ОСОБА_20 проводили перевірку заяви ОСОБА_21 щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення - грабежу. Зазначив, що коли вони прибули на місце проведення слідчої дії до житлового приміщення, у якому проживає обвинувачений, по сходовій клітці спочатку піднімався обвинувачений ОСОБА_28 , за ним ОСОБА_9 , слідча ОСОБА_31 , ОСОБА_32 з відеокамерою, два поняті, а внизу біля сходової клітки чекали ОСОБА_33 і він ( ОСОБА_19 ). Ствердив, що ОСОБА_27 після зачитування постанови про проникнення до житла, запропонували відчинити квартиру, однак останній відмовився від отримання вказаної постанови та спочатку і відмовлявся відкривати квартиру, однак згодом на словах погодився. За декілька хвилин він почув крик оперуповноваженого ОСОБА_9 , що ОСОБА_28 втікає. Він, обернувшись, побачив, що ОСОБА_28 стрибає з сходової клітки на землю ближче до ОСОБА_10 , а піднявшись наносить останньому один удар правою рукою з затиснутими ключами в ділянку обличчя та після цього починає втікати в напрямку городу. Оцінивши ситуацію, він відразу став наздоганяти разом із оперуповноваженим ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_23 Збивши останнього з ніг та спіймавши обвинуваченого, такий став чинити їм опір, в результаті чого ними, згідно Закону України «Про поліцію», відносно обвинуваченого застосовано кайданки та повідомлено про вказаний випадок на телефонну лінію «102». Зазначив, що через деякий час прийшла бабця обвинуваченого ОСОБА_23 , котра відчинила квартиру та ними було поведено обшук, проведення якого фіксувався на відеокамеру.

Свідок ОСОБА_9 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що в той час, коли вони проводили обшук у житлі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_23 , він працював на посаді оперуповноваженого у Мостиському ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області. 07.07.2019 року разом із слідчою ОСОБА_18 та оперуповноваженими ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 проводили перевірку заяви ОСОБА_21 щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення - грабежу, а саме останній вказав, що його побили двоє осіб - обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_22 і заволоділи мобільним телефон. Зазначив, що коли вони прибули на місце проведення слідчої дії до житлового приміщення у якому проживає обвинувачений, по сходовій клітці спочатку піднімався обвинувачений ОСОБА_28 , він ( ОСОБА_9 ), слідча ОСОБА_31 , ОСОБА_20 , поняті, а внизу біля сходової клітки чекали ОСОБА_10 і ОСОБА_19 . Ствердив, що ОСОБА_34 . після зачитання постанови прокурора про проникнення до житла, запропонували відчинити квартиру, останній відмовлявся від отримання постанови та спочатку і відмовлявся відкривати квартиру, а згодом погодився. Ствердив, що за короткий проміжок часу обвинувачений відштовхнув його, в результаті чого він ( ОСОБА_9 ) відійшов на два кроки назад і як наслідок це дало можливість обвинуваченому спробувати втекти, а саме вистрибнути зі сходової клітки на землю. Перестрибнувши, останній приземлився прямо біля потерпілого ОСОБА_10 , піднявшись наніс йому один удар правою рукою з ключами в ділянку обличчя та після цього почав втікати в напрямку городу, однак був затриманий біля хвіртки. В ході затримання обвинувачений ОСОБА_28 чинив опір - порвав футболку оперуповноваженого ОСОБА_10 , відштовхувався, намагався втекти. Оскільки останній чинив опір, то до нього застосували спецзасіб - кайданки, посадили у службову машину і повідомили про вказану подію на лінію «102». Ствердив, що добре бачив момент удару, оскільки в той момент спускався по сходах та слідкував за подальшими діями обвинуваченого ОСОБА_26 . Зазначив, що обшук було проведено після того, як прийшла бабця обвинуваченого ОСОБА_23 , котра відчинила квартиру, проведення такого фіксувалося на відеокамеру.

Свідок ОСОБА_35 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що працює лікарем-хірургом в Мостиській КЦРЛ. В той час, коли мали місце вищевказані події, він перебував на чергуванні в приймальному відділенні лікарні, куди прибув працівник поліції ОСОБА_33 (потерпілий) та просив надати йому медичну допомогу. Ствердив, що потерпілого було оглянуто та факт огляду є зафіксовано у відповідному журналі огляду, як і зафіксовано відповідні тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показав, що він був запрошений працівниками поліції в липні місяці 2019 року бути понятим під час обшуку житла за місцем проживанням обвинуваченого, а саме в м.Судова Вишня. Зазначив, що коли вони прибули на місце проведення слідчої дії до житлового приміщення, обвинувачений ОСОБА_28 відмовлявся відкривати квартиру, казав, що немає ключів, однак згодом словесно погодився. Через кілька хвилин він побачив, як обвинувачений перестрибує через сходову клітку, наносить удар працівнику поліції та втікає до хвіртки, де був затриманий працівниками поліції. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_28 чинив опір поліцейським, порвав футболку оперуповноваженого ОСОБА_10 , відштовхувався, намагався втекти, однак на допомогу підбігли ще інші працівники поліції, «завалили» обвинуваченого на землю, наділи кайданки і посадили у службову машину. Зазначив, що обшук було проведено після того, як прийшла старша жінка (бабця обвинуваченого ОСОБА_23 ), котра відчинила квартиру, проведення такого фіксувалося на відеокамеру.

Також в судове засідання викликався для допиту в якості свідка інший понятий ОСОБА_24 , однак до суду не з`явився у зв`язку із смертю.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами, які надані стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування від 25.09.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, зокрема за заявою ОСОБА_10 щодо таких подій: 07.07.2019р. близько 12.20 год. ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження оперуповноваженому СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 під час виконання ним службових обов`язків;

- рапортом поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 07.07.2019р., згідно якого 07.07.2019р. надійшло повідомлення на лінію служби «102» про те, що ОСОБА_28 вчинив опір працівнику поліції ОСОБА_10 та наніс йому тілесні ушкодження. Вказане звернення поступило від працівника поліції ОСОБА_10 ;

- рапортом т.в.о. начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 на ім`я начальника Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області від 07.07.2019р., відповідно до якого останній описав у такому обставини виконання ним 07.07.2019р. своїх службових обов`язків, в ході виконання яких обвинувачений ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження;

- рапортом поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 07.07.2019року, відповідно до якого 07.07.2019р. о 15:55 год. надійшло повідомлення на лінію служби 102 від лікаря Мостиської ЦРЛ, згідно якого до лікарні звернувся т.в.о. начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 та просив надати йому медичну допомогу, так як його побила відома йому особа при виконанні ним службових обов`язків;

- посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 31.01.2019р., в якому вказано, що ОСОБА_10 є старшим лейтенантом поліції, зазначено спеціальний номер жетона, посада;

- витягом з наказу Головного управління національної поліції у Львівській області №65о/с від 07.11.2015р. «По особовому складу», з якого відомо, що ОСОБА_10 призначено на посаду оперуповноваженого Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, присвоївши йому спеціальне звання лейтенант поліції;

- ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р. про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 по кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000316 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.345 КК України;

- висновком експерта №65/2019 від 08.07.2019р., відповідно до якого у ОСОБА_10 , 1993р.н., при огляді виявлено один синець на обличчі, осаднення (1) в ділянці правого ока, які могли утворитися 07 липня 2019 року, виникли від контакту з тупим (тупими) предметом (предметами), кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Судово-медичних даних щодо утворення даних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту немає. На тілі ОСОБА_10 виявлено не менше одного місця прикладання тупого (тупих) предмета (предметів);

- листом-запитом слідчому СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_37 №3917/55/02 від 08.07.2019р., поданим в порядку ст.93 КПК України, про надання копії протоколу обшуку та інших матеріалів кримінального провадження №30000313 від 07.07.2019 року за ознаками кримінального провадження ч.2 ст.186 КК України;

- листом-відповіддю на запит від 08.07.2019р. №3918/55/02 про надання копії матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р.;

- копіями матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р. за заявою ОСОБА_21 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, по якому проводився невідкладний обшук:

а) заявою потерпілого ОСОБА_21 по факту вчинення щодо нього ОСОБА_30 та ОСОБА_38 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;

б) витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування від 07.07.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, зокрема за заявою ОСОБА_21 щодо таких подій: 07.07.2019р. близько 03.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_39 , знаходячись неподалік костелу Матері Помічниці вірних, що по вул.Д.Галицького у м.Судова Вишня Мостиського району нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_21 , після чого ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «ЕРГО» зі стартовим пактом «Київстар», чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 1500 гривень;

в) рапортом поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 07.07.2019 року, відповідно до якого 07.07.2019р. о 05:24 год. надійшло повідомлення на лінію служби 102 по факту побиття ОСОБА_21 двома відомими особами та викрадення його телефону;

г) протоколом допиту потерпілого ОСОБА_21 від 07.07.2019р. щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_30 та ОСОБА_38 ;

д) даними протоколу обшуку житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , а саме в частині інформації про проведення такого саме 07.07.2019 року;

- заявою потерпілого ОСОБА_10 про добровільну видачу слідчому для огляду порваної форменої футболки від 09.07.2019р.;

- протоколом огляду предметів від 09.07.2019р., відповідно до якого предметом огляду є поліцейська футболка, яка добровільно видана потерпілим ОСОБА_10 у приміщенні Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області та фототаблицею до такого, де зафіксовано її вигляд подерта, пошкоджена;

- постановою про визнання речовими доказами від 09.07.2019р., згідно якої добровільно видану потерпілим ОСОБА_10 поліцейську форменну футболку визнано речовим доказом;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі потерпілого ОСОБА_10 , під час якого потерпілий в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення йому тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких останній наніс йому удар правою рукою у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_9 , під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких останній наніс потерпілому удар правою рукою, у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_19 , під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких він наніс потерпілому удар правою рукою у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_40 , під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких він наніс потерпілому удар правою рукою в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_20 , під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких він наніс потерпілому удар правою рукою у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 18.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_25 (понятого при проведенні обшуку), під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких він наніс потерпілому удар правою рукою у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- протоколом слідчого експерименту від 29.07.2019 року та фототаблицею до такого, з яких вбачається, що такий проведено за участі свідка ОСОБА_24 , під час якого свідок в присутності понятих детально пояснив обставини, які передували події спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та продемонстрував дії обвинуваченого ОСОБА_23 , під час яких він наніс потерпілому удар правою рукою у якій були ключі, в ділянку обличчя;

- матеріалами тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження, які перебувають у володінні слідчого відділу Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м.Яворів, вул.І.Франка, 16, Львівської області, які внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000313 від 07.07.2019 року, здійсненого за клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 04.01.2023р. (том.2 а.с 171):

- описом речей і документів, які були вилучені на підстави ухвали слідчого судді, суду від 02.02.2023р. (т.2 а.с 226);

- протоколом про надання підозрюваному (обвинуваченому) та його захиснику доступу до матеріалів від 16.02.2023 року;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.02.2023р.;

- протоколом обшуку від 07.07.2019р. проведеного саме 07.07.2019р. у період з 12.53 год.-14.21год.в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р., а саме квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- постановою слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_40 , погодженою прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи від 07.07.2019р.;

- ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р., згідно якої санкціоновано обшук - в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. вважати наданим дозвіл на проведення 07.07.2019 року обшуку володіння особи - квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_41 .

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Згідно зі ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Щодо заперечень сторони захисту про допущення порушень та неналежності доказів щодо проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_41 , то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Зокрема, сторона захисту покликалася на проведення обшуку у порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, зокрема у порушення вимог ст.234 КПК України та на невідповідність вимогам закону ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р., оскільки суд вийшов за межі розгляду і навів у своїй ухвалі підстави, які в постанові слідчого від 07.07.2019 року не містилися.

Судом встановлено, що на виконання постанови слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_40 , погодженої прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи від 07.07.2019р. в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. слідчою ОСОБА_42 були задіяні працівники поліції ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 для проведення вказаної слідчої дії в межах вказаного кримінального провадження, а також було запрошено двох понятих ОСОБА_24 (помер) та ОСОБА_25 .

Порядок проведення обшуку детально регламентований кримінальним процесуальним законом. Так, відповідно до ст.ст.234, 235 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. Ухвала слідчого судді має містити відомості про строк дії ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановлюється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Процесуальні норми, передбачені ст.ст. 37,39, 236 КПК України, дають підстави до висновку, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана прокурором, призначеним здійснювати процесуальне керівництво в порядку ст.37 КПК, або слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.

Втім, потрібно зважити на те, що обшук не завжди проводиться на виконання ухвали слідчого судді. Зокрема, стаття 233 КПК України (в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) дозволяє слідчому, прокурору увійти до житла чи іншого володіння особи та провести обшук у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Однак, у такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 КПК України, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 КПК України.

Так, ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р. санкціоновано даний обшук, що проведений на підставі постанови слідчого від 07.07.2019 року, погодженої прокурором, а саме ухвалено наступне: - в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. вважати наданим дозвіл на проведення 07.07.2019 року обшуку володіння особи - квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_41 .

Слідчим суддею у вказаній ухвалі встановлено, що проведення обшуку іншого володіння особи відповідає вимогам ч.3 ст.233 КПК України, оскільки у слідчого були підстави для проникнення до такого володіння без ухвали слідчого судді, так як це було зумовлене врятуванням майна, при цьому виявлені в ході обшуку речі мають значення для досудового розслідування, а відомості, які містяться у них, можуть бути доказами під час судового розгляду. Крім того, обшук та вилучення речей до постановлення ухвали слідчого судді був необхідний з метою запобігання їх знищенню.

Обшук, проведений як невідкладний, «по гарячих слідах», ВС також визнав законним, оскільки пов`язаний із переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення і відшукуванням викрадених речей постанова ВС від 21.11.2023р. у справі №755/7085/19, провадження №51-4138км23.

Відповідно до матеріалів тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження, які перебувають у володінні слідчого відділу Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м.Яворів, вул.І.Франка, 16, Львівської області, які внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000313 від 07.07.2019 року, здійсненого на підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 04.01.2023р., судом було встановлено, що в ході проведення обшуку застосовувалась технічна фіксація вказаної слідчої дії. Так, при дослідженні судом вказаного відеозапису, що містився на DVD диску, встановлено неможливість його відтворення у зв`язку із його дефектом. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідна технічна фіксація проведення слідчої дії розпочиналась безпосередньо перед входом в приміщення квартири, в якій проводився обшук, а не біля будинку, де відбувалися вищевказані події, що передували обшуку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що був факт проведення вказаної слідчої дії, яка проводилась у відповідності до вимог ч.3 ст.233 КПК України та була згодом санкціонована ухвалою слідчого судді.

Оцінюючи зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному та приймає їх.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується показаннями безпосередньо допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 щодо механізму та обставин отримання тілесних ушкоджень потерпілим, показаннями свідка ОСОБА_43 (лікаря) щодо результатів первинного огляду потерпілого; дослідженими судом письмовими доказами, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування від 25.09.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України; рапортом поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 07.07.2019р.; рапортом т.в.о. начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 ; посвідченням поліцейського серії НОМЕР_1 , виданим 31.01.2019р., в якому вказано спеціальний номер жетона, звання ОСОБА_10 ; витягом з наказу Головного управління національної поліції у Львівській області №65о/с від 07.11.2015р. «По особовому складу», згідно якого ОСОБА_10 призначено на посаду оперуповноваженого Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, присвоївши йому спеціальне звання лейтенант поліції; висновком експерта №65/2019 від 08.07.2019р. щодо виявлення у потерпілого ОСОБА_10 , 1993р.н., тілесних ушкоджень; заявою потерпілого ОСОБА_10 про добровільну видачу слідчому форменої футболки від 09.07.2019р.; протоколом огляду предметів від 09.07.2019р.; вищенаведеними протоколами проведення слідчих експериментів та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не завдавав працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 жодного удару та не мав умислу на завдання йому будь-яких тілесних ушкоджень, суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи, пояснення обвинуваченого є спростовані показаннями потерпілого, свідків та дослідженими вищевказаними письмовими доказами.

Версія обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він лише відштовхнув від себе працівника поліції - потерпілого ОСОБА_10 , так як втікав - є необґрунтованою, безпідставною та відповідно спростованою іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК України).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).

Визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

В рамках цього кримінального провадження №0000316 від 07.07.2019 року, судом безпосередньо були досліджені надані стороною обвинувачення докази, зокрема показання потерпілої особи - ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , які були безпосередніми очевидцями обставин вчинення даного кримінального правопорушення та чітко зазначили, що обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що перед ним знаходився працівник правоохоронного органу (поліції) ОСОБА_10 , який виконував свої службові обов`язки в форменому одязі, діючи умисно, завдав останньому удар правою рукою з затиснутими в долоні ключами, в ділянку обличчя, після цього почав втікати в напрямку городу, був затриманий, чинив опір та за результатами таких умисних дій заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді одного синця на обличчі, осаднення в ділянці правого ока, які могли утворитися 07 липня 2019 року, виникли від контакту з тупим (тупими) предметом (предметами) та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що було встановлено висновком експерта №65/2019 від 08.07.2019р.

Зазначені показання суд визнає процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання неналежними письмових доказів, а саме:

- листа-запиту слідчому СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_37 №3917/55/02 від 08.07.2019р., поданого в порядку ст.93 КПК України, про надання копії протоколу обшуку та інших матеріалів кримінального провадження №30000313 від 07.07.2019 року за ознаками кримінального провадження ч.2 ст.186 КК України; - листа-відповіді на запит від 08.07.2019р. №3918/55/02 про надання копії матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р.; - копій матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р. за заявою ОСОБА_21 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, по якому проводився невідкладний обшук: а) заяви потерпілого ОСОБА_21 по факту вчинення щодо нього ОСОБА_30 та ОСОБА_38 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України; б) витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування від 07.07.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, зокрема за заявою ОСОБА_21 щодо таких подій: 07.07.2019р. близько 03.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_39 , знаходячись неподалік костелу Матері Помічниці вірних, що по вул.Д.Галицького у м.Судова Вишня Мостиського району нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_21 , після чого ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «ЕРГО» зі стартовим пактом «Київстар», чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 1500 гривень; в) рапорту поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 07.07.2019року, відповідно до якого 07.07.2019р. о 05:24 год. надійшло повідомлення зі служби 102 по факту побиття двома відомими особами ОСОБА_21 та викрадення його телефону; г) протоколу допиту потерпілого ОСОБА_21 від 07.07.2019р. щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_30 та ОСОБА_38 ; д) даних протоколу обшуку житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , протоколом обшуку від 07.07.2019р. проведеного саме 07.07.2019р. у період з 12.53 год.-14.21год. в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р., а саме квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 ; - постанови слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_40 , погодженої прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи від 07.07.2019р.; - ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р., згідно якої санкціоновано обшук - в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. вважати наданим дозвіл на проведення 07.07.2019 року обшуку володіння особи - квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_41 , -

з тих підстав, що вказані письмові докази не стосуються даного кримінального провадження, а лише іншого кримінального провадження, де потерпілим є ОСОБА_15 , - то суд не погоджується з таким твердженням та визнає такі докази належними в розумінні статті 85 КПК України, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та мають значення для кримінального провадження саме в частині отримання працівником правоохоронного органу потерпілим ОСОБА_10 , легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Так, виходячи зі змісту положень ч.2 ст.345 КК України, заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків є кримінально караним діянням.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 345 КК України, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення може бути виражена у: заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень легких, середньої тяжкості (частина 2 статті 345 КК України).

Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту висловлення погрози (частина 1 статті 345 КК України), заподіянні побоїв чи тілесних ушкоджень (частини 2 або 3 статті 345 КК України).

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого статтею 345 КК України, характеризується обов`язковою наявністю прямого умислу на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень та мотиву: у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі №591/7679/19).

За змістом статті 24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (постанова Верховного Суду від 11 березня 2021 року в справі № 740/1193/20).

Таким чином, стаття 345 КК України є спеціальною нормою, якою визначено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки це має не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджає нормальній діяльності правоохоронних органів та підриває їх авторитет.

При цьому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідно встановити факт усвідомлення такою особою, що її дії вчиняються саме стосовно працівника правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього обов`язки.

Значення слів «у зв`язку з» виконанням службових обов`язків виявляється через мету дій винного і має три прояви, а саме з метою: - не допустити виконання службових обов`язків; - зупинити, перервати виконання потерпілим своїх службових обов`язків; - помститися потерпілому за виконання ним своїх службових обов`язків.

Судом достеменно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно усвідомлював, що знаходячись на сходовій клітині будинку, яка веде до квартири за місцем його проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення слідчих дій за участю працівників поліції Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, із метою уникнення проведення невідкладного обшуку за місцем його проживання, відштовхнув від себе працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 , а тоді вистрибнувши із вищевказаної сходової клітки вниз, тримаючи у правій руці ключі від квартири, наніс один удар цією рукою в ділянку обличчя працівнику правоохоронного органу, а саме потерпілому ОСОБА_10 , який перебував у форменому одязі, на якому були наявні розпізнавальні знаки розрізнення поліцейського, що вказували на його належність до органу Національної поліції. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 раніше знав оперуповноваженого ОСОБА_10 , оскільки останній неодноразово залучався до проведення слідчих дій за участі обвинуваченого, а також враховуючи те, що обвинувачений був повідомлений про розслідування кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_21 , в якій останній вказав в тому числі на причетність саме його ( ОСОБА_5 ); слідча ОСОБА_44 зачитувала постанову про проведення слідчої дії в присутності обвинуваченого, інших працівників поліції та двох понятих,- суд приходить до обґрунтованого переконання, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлював (достовірно знав) те, що потерпілий ОСОБА_10 є працівником поліції, який виконує покладені на нього законом функції, а отже його (обвинуваченого) неправомірні дії були спрямовані щодо працівника правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків, що свідчить про наявність в його діях прямого умислу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведено повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Щодо епізоду обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, суд зазначає наступне.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 щодо обставин обвинувачення його у вчиненні хуліганства в будинку ОСОБА_45 , надав наступні показання: попереднього дня, перед 02.08.2022 року, він з ОСОБА_46 йшли повз будинок ОСОБА_45 і хотіли зайти до такого, щоб випити спиртного. ОСОБА_46 чекав на нього біля будинку, а він зайшов до ОСОБА_47 будинку була співжителька ОСОБА_45 - ОСОБА_48 та чоловік, як йому тепер відомо, на прізвище ОСОБА_49 . Між ними виник конфлікт. ОСОБА_48 говорила ОСОБА_50 його вигнати з господарства і останній, погрожуючи йому ножом, сказав вийти з господарства. Ввечері 02 серпня 2022 року він взяв 2-3 банки пива, горілки, сухарики та інші продукти і йшов додому. По дорозі вирішив зайти до будинку свого знайомого ОСОБА_51 . Зайшовши, побачив в будинку ОСОБА_46 , а також його брата ОСОБА_52 з дівчиною. Вони всі разом розмовляли та випивали, згодом ОСОБА_53 з дівчиною пішли додому, а він з ОСОБА_54 продовжував говорити та випивати спиртне. Через деякий час, коли вже був пізній вечір, він запропонував ОСОБА_55 сходити до будинку ОСОБА_45 , щоб продовжити там випивати, а також поцікавитись в останнього щодо причин конфлікту, який він мав попереднього дня з ОСОБА_56 на пропозицію погодився та пішов переодягатись до будинку, залишивши його ( ОСОБА_5 ) в приміщенні літньої кухні. Він ( ОСОБА_5 ) взяв пиво, яке було в голубій пляшці, пластмасову пляшку горілки і вони пішли до будинку ОСОБА_45 Біля будинку він постукав в вікно, де світилось світло. На запитання ОСОБА_48 «хто?», він відповів « ОСОБА_57 », після чого така відкрила двері та побачивши його побігла в кімнату будинку і почала кликати ОСОБА_58 . Він зайшов в будинок, біля нього стояв ОСОБА_46 , а ОСОБА_59 спав п`яний в іншій кімнаті. Зайшовши в ту кімнату, де останній спав, він пробував його розбудити, однак той не піднімався, а тому вирішив подивитись хто ще є у будинку. ОСОБА_48 його впустила в будинок, оскільки думала, що це інша особа, а не він. Зайшовши в іншу кімнату, він побачив на дивані ОСОБА_60 Підійшов до нього та запитав чому той погрожував йому ножом попереднього дня. Зазначив, що він був випивший, однак всі обставини, що відбувались цього дня він добре пригадує. В цей час забігла ОСОБА_48 та голосно запитувала «чого він ( ОСОБА_5 ) прийшов?» та щоб він ( ОСОБА_5 ) не чіпав ОСОБА_60 і попросила вийти з кімнати, щоб поговорити. Вони вийшли та ОСОБА_48 сказала йому покинути будинок, так як вона викличе поліцію, почала його словесно страшити. Зазначив, що з ОСОБА_61 він був знайомий скоріше, до знайомства останнього з ОСОБА_48 , вони перебували в хороших відносинах. В цей час підійшов ОСОБА_59 та він йому запропонував випити спиртне, а також запитав щодо інциденту попереднього дня. ОСОБА_48 не давала їм розмовляти, забороняла розпивати спиртне, говорила, що ОСОБА_62 «хватить» та що вона викликала працівників поліції. Він відштовхнув ОСОБА_45 , повернувся до дверей кімнати, де перебував ОСОБА_63 , взявши за клямку, побачив, що двері зачинені. Він сказав ОСОБА_64 , щоб він відчинив і вони разом поговорять з ОСОБА_65 щодо інциденту напередодні. Він декілька разів шарпнув за двері та відірвалась планка дверна, однак двері не відчинились. В цей час ОСОБА_48 вибігла на вулицю та щось голосно кричала. Він згадав, що має іспитовий термін, вийшов з будинку і побачив, як ОСОБА_48 кричала до сусідки, щоб та викликала поліцію. Вони попрямували з подвір`я на дорогу, ОСОБА_46 йшов попереду, а він за ним. В руках у нього була скляна пляшка від пива. Виходячи з подвір`я, він почув образливі слова від ОСОБА_48 та розвернувшись в її сторону кинув вказану пляшку пива. В подальшому вийшов з подвір`я та із ОСОБА_46 пішов додому. Цієї ночі він ночував в бабці. Зранку телефонували до нього його знайомі, розпитували що сталось вночі в будинку ОСОБА_66 відповідь він пообіцяв, що більше ходити у вказаний будинок не буде. Зазначає, що жодної вини він не визнає, тілесних ушкоджень ОСОБА_64 він не наносив, ножа ні великого, ні малого - він не мав, а всі пояснення інших осіб це лише наклеп.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, прокурором в ході судового провадження було заявлено клопотання про допит потерпілого, свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні та про дослідження інших письмових доказів.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що подія мала місце пізно вночі 03.08.2022р., а саме близько 01:00 год.. Перебуваючи вдома за місцем свого постійного проживання, він проснувся від крику. Розплющивши очі побачив, що перед ним стоїть обвинувачений ОСОБА_5 , який, приставивши йому (потерпілому) ножа до горла, наказав вставати та розпитував «де квартирант?». Зазначив, що при цьому, останній конфліктував в цей час із його співмешканкою ОСОБА_67 . Ствердив, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного або іншого сп`яніння, оскільки поводив себе неадекватно, виясняв чому ОСОБА_13 його вигнав напередодні з даного будинку. Коли ОСОБА_5 тверезий, то він знає, що останній поводить себе розсудливо, так як підтримували тривалий час майже дружні відносини. На його (потерпілого) прохання залишити будинок обвинувачений не реагував, а коли із таким самим проханням до ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_48 , то останній приставляв їй ножа до боку тіла. Вказав, що довжина леза ножа була близько 20 см., ручка дерев`яна і це був кухонний ніж. Зазначив, що коли він (потерпілий) хотів захистити ОСОБА_48 , то обвинувачений наніс йому один удар кулаком правої руки в ліву щоку обличчя. Після цього, продовжував шукати ОСОБА_13 по кімнатах в приміщенні будинку, голосно кричав, намагався відчинити замкнені на ключ двері у кімнату, яку винаймав ОСОБА_13 та відірвав дверну ручку, пошкодив двері. ОСОБА_13 перед тим непомітно вийшов з кімнати, закрив таку на ключ і пішов на вулицю, однак ОСОБА_5 цього не бачив. Вказав, що через деякий час обвинувачений ОСОБА_5 вийшов на веранду будинку, приніс пляшку з ганчіркою та речовиною з запахом бензину і погрожував «всіх підірвати» та підпалити будинок. Запальничкою він намагався запалити ганчірку, яка була замість корка, однак йому це не вдавалось. Вказані дії обвинуваченого він сприймав дуже реально та переживав за свою і співмешканки безпеку. Вся ця подія тривала 40-50 хвилин, під час якої обвинувачений висловлювався до нього та ОСОБА_48 нецензурною лексикою, голосно кричав, відмовлявся покинути будинок, погрожував всім фізичною розправою. Лише після того, як ОСОБА_48 вибігла з будинку і почала кричати до сусідки про допомогу та про те, щоб остання викликала поліцію, обвинувачений ОСОБА_5 залишив будинок. Однак, вийшовши на подвір`я, обвинувачений кинув пляшку із невідомою сумішшю до бетонної стежки біля газового редуктора на куті будинку, від чого така розбилась та ОСОБА_5 залишив територію їхнього домогосподарства. ОСОБА_63 повернувся десь за 20-30 хвилин, як пішов ОСОБА_68 . Ствердив, що після вказаних подій він (потерпілий) цілу ніч не спав, не почувався в безпеці, переживав, що обвинувачений може знову повернутися. В цей день у своєму будинку він бачив лише ОСОБА_23 , інших сторонніх осіб він не бачив. Зранку приїхали працівники поліції. ОСОБА_48 позбирала розбиті на подвір`ї фрагменти скла та ганчірку, які вилучили слідчі, а він, потерпілий, пройшов медичний огляд щодо нанесених ОСОБА_5 йому тілесних ушкоджень. Їдкий запах на подвір`ї від суміші з розбитої обвинуваченим пляшки було чути ще три дні. Також додав, що після вказаних подій йому телефонував ОСОБА_5 , щоб залагодити конфлікт, а також йому відомо, що телефонувала мама обвинуваченого до його співмешканки та запитувала «чи вона не боїться за доньку?». Вказав, що за свої дії має відповідати кожен, в тому числі і ОСОБА_28 , тому щодо призначеного покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні, показала, що вночі 03.08.2022р. близько 01:00 год. прокинулась від шуму, оскільки хтось стукав у вікно та назвався « ОСОБА_69 ». Подумавши, що прийшов сусід, вона встала та відчинила двері, однак побачила перед собою обвинуваченого ОСОБА_5 , який відштовхнувши її рукою, увірвався до будинку. Вказала, що останній відразу ж направився до кімнати, де тимчасово проживав ОСОБА_13 , витягнув ніж з-за поясу та почав погрожувати останньому за те, що він 01.08.2022р. прогнав його (обвинуваченого) з даного будинку, що належить ОСОБА_70 . Ствердила, що обвинувачений ОСОБА_5 мав великий кухонний ніж з дерев`яною коричневою ручкою, довжиною леза близько 20 см. В їхньому будинку такого ножа немає. Після того, як вона попросила його вийти і вивела обвинуваченого ОСОБА_5 на коридор та відвернула його увагу, ОСОБА_13 замкнув двері кімнати на ключ та вийшов непомітно на вулицю. Ствердила, що обвинувачений ОСОБА_5 поводив себе зухвало, не хотів виходити з будинку, розбудив потерпілого ОСОБА_11 , погрожував всім фізичною розправою та шукав по будинку ОСОБА_13 . Коли вона просила обвинуваченого покинути будинок, то він сказав, що буде приходити в будинок коли йому заманеться, при цьому висловлювався нецензурно, кричав, поводив себе неадекватно, приставляв їй ножа до боку тулубу. На вимогу потерпілого ОСОБА_11 про припинення таких дій він не реагував та наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя зліва. Також, обвинувачений ОСОБА_5 мав зі собою скляну пляшку з ганчіркою замість корка, яка була заповнену невідомою речовиною та яку намагався запалити запальничкою, однак йому це не вдавалось. Вказала, що останній погрожував що «підірве всіх», «знесе будинок в повітря». Знову хотів зайти до кімнати, де спав ОСОБА_13 , однак двері були зачинені на ключ, а намагаючись їх відкрити, ОСОБА_71 зламав дверну ручку та відірвав планку від дверей. Зазначила, що даний конфлікт тривав близько 60 хвилин. Після того, вона сказала, що викличе поліцію та вибігла на вулицю і почала кричати до сусідки, щоб остання викликала поліцію. На її крик вийшла сусідка ОСОБА_72 , яка намагалася дізнатися, що коїться та повідомила, що викликала поліцію. Почувши дані слова, обвинувачений ОСОБА_5 покинув будинок. Однак, коли обвинувачений виходив за межі подвір`я, то пляшку із рідиною, яку мав зі собою, кинув до бетонної стежки біля газової труби на кутку будинку, від чого вона розбилася. Ствердила, що всі ті дії, які вчиняв обвинувачений, вони сприймали реально, цієї ночі вони вже не спали, боялися що обвинувачений ОСОБА_5 повернеться. Зранку вона позбирала куски скла та ганчірку і передала їх працівникам поліції, коли вони приїхали. Зазначила, що цієї ночі обвинувачений ОСОБА_5 приходив не сам, з ним був невідомий хлопець, однак він знаходився на подвір`ї біля будинку та жодних протиправних дій не вчиняв. На досудовому слідстві вона (свідок) впізнала з чотирьох ножів вказаний ніж, котрий мав із собою ОСОБА_68 . Також повідомила, що після вказаних подій їй з місць позбавлення волі телефонував ОСОБА_5 , просив залагодити конфлікт, а також їй телефонувала мама обвинуваченого, щоб забрати подану ОСОБА_61 заяву з поліції за грошову винагороду, та запитувала «чи вона (свідок) має дитину і чи не боїться за неї?».

Свідок ОСОБА_13 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що 03.08.2022 року біля 02.00 год. він проснувся від крику та шуму, а розплющивши очі, лежачи, побачив увімкнене світло, а над собою - обвинуваченого ОСОБА_5 , який тримав у руці розкладний ніж, яким розмахував перед ним та щось говорив. При цьому, він ( ОСОБА_13 ) злякався, так як обвинувачений був агресивно налаштований. Вказав, що не пригадує чи обвинувачений витягував із-за поясу штанів інший довгий кухонний ніж. Вказав, що на зауваження ОСОБА_12 припинити ці неправомірні дії, обвинувачений не реагував, а висловлювався нецензурно та голосно. Через деякий час ОСОБА_48 та обвинувачений ОСОБА_5 вийшли з кімнати, де він перебував, і зайшли до іншого приміщення, а він непомітно закрив двері кімнати на ключ та вийшов із будинку на вулицю. Зазначив, що вийшовши на вулицю, він пішов біля іншої будівлі - літньої кухні, де присів при вході під навісом. Ствердив, що близько однієї години із будинку доносились шум та крики, після чого ОСОБА_48 вибігла на вулицю та почала кликати на допомогу сусідів, щоб викликали поліцію. На крики ОСОБА_48 із свого будинку вийшла на вулицю сусідка ОСОБА_72 , яка сказала, що іде викликати поліцію. Обвинувачений ОСОБА_5 в цей час вийшов із будинку та покинув господарство. Інших осіб з ОСОБА_30 він не бачив. Вказав, що коли він згодом повернувся до будинку, то побачив відірвану ручку та планку від дверей, які ведуть в його кімнату, де він тимчасово проживав. Вони довго ще сиділи всі разом і не спали. Наступного ранку він бачив ОСОБА_73 в ОСОБА_74 на лівій щоці і розбиту скляну пляшку із слабим запахом бензину та був присутній, як її вилучали працівники поліції. Коли проводилось впізнання ножа в поліції, то він впізнав ніж, що мав ОСОБА_28 із собою вказаної ночі. Претензій до ОСОБА_23 в нього немає.

Свідок ОСОБА_75 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні, показала, що вночі 03.08.2022 року вона прокинулась від крику та вийшла на подвір`я. Зазначила, що чула голоси потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яка кликала про допомогу та голосно кричала слова «нас б`ють». Вказала, що коли ОСОБА_76 вийшла на вулицю з будинку, то кричала до неї (свідка), щоб остання викликала поліцію. Вона (свідок) відповіла ОСОБА_48 , що викликає поліцію, а через якийсь час почула звук розбитого скла на подвір`ї потерпілого ОСОБА_11 та специфічний запах. Цієї ночі вона не дзвонила на гарячу лінію поліції «102», а лише дільничному поліцейському, однак він не відповів на телефонний дзвінок. Зранку дільничний їй віддзвонив, а вона розповіла, що відбувалось вночі та за деякий час приїхала слідчо-оперативна група, які вилучали фрагменти розбитої пляшки. Зазначила, що в будинку Ткачиків відбуваються часті застілля та святкування, а обвинуваченого ОСОБА_23 вона не знає з поганої сторони.

Свідок ОСОБА_77 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що з ОСОБА_30 він знається з дитинства, перебували в дружніх відносинах. Ввечері 02.08.2022р. до нього в приміщення літньої кухні прийшов обвинувачений ОСОБА_28 , який приніс з собою пиво та горілку. Вказав, що вживши спиртне, обвинувачений ОСОБА_5 запропонував піти в гості до ОСОБА_45 , щоб поговорити та випити, на що він ( ОСОБА_77 ) погодився. Взявши з собою спиртне в прозорій скляній пляшці та пиво в скляній пляшці коричневого кольору, вони вирушили до будинку ОСОБА_45 , оскільки напередодні теж там були і чоловік, який орендує кімнату в ОСОБА_45 , виганяв ОСОБА_5 з будинку. Прийшовши до господарства потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачений пішов стукати до вікна житлового будинку. Зазначив, що на стукіт відповів жіночий голос та запитав «хто це стукає?», на що обвинувачений відповів, що « ОСОБА_78 ». Коли обвинувачений підійшов до дверей та коли ОСОБА_48 відчинила двері, сказав їй відійти та рукою відштовхнув її. Дозволу зайти до будинку від ОСОБА_48 він ( ОСОБА_5 ) не отримав. Ствердив, що обвинувачений ОСОБА_28 зайшов до будинку, сварився, конфліктував з ОСОБА_12 , ОСОБА_61 та ОСОБА_79 . На вулиці було темно і він не бачив, щоб ОСОБА_63 виходив з будинку. Коли чоловік останньої ( ОСОБА_59 ) заговорив із обвинуваченим ОСОБА_30 , такий відштовхнув кулаком ОСОБА_11 в плече. Згодом ОСОБА_59 та ОСОБА_28 стукали в двері кімнати де проживав ОСОБА_13 будинку вони перебували близько години часу. Згодом ОСОБА_48 почала кричати, щоб викликали поліцію. ОСОБА_28 вийшов з будинку та вони почали виходити з подвір`я господарства на вулицю. В цей час ОСОБА_28 забрав з його рук пиво з коричневого скла та кинув в сторону будинку. Вказав, що він чув голос сусідки ОСОБА_75 , яка щось говорила, однак не бачив її. Він підтвердив, що брав участь у слідчому експерименті. Ні ножів, ні пляшки з легкозаймистою сумішшю та ганчіркою він в ОСОБА_23 не бачив. Цього дня він був добре випивший та всіх подій конкретно не пригадує. На слідчому експерименті на нього ніхто морально не тиснув, однак він міг і заплутатись в своїх поясненнях. Його також два рази допитувала прокурор, прочитувала його пояснення вголос та він підписував їх власноручно.

Свідок ОСОБА_80 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що він був залучений в якості понятого при проведення слідчої дії - обшуку у квартирі, де проживає і зареєстрований обвинувачений ОСОБА_5 , а також у нежитлових приміщеннях. Пояснив, що під час обшуку було знайдено та вилучено 4 ножі з приміщення кухні у квартирі, однак звідки саме було вилучено дані ножі (з якої шухляди, тумбочки) він не бачив. Вказав, що дані ножі були різного розміру та кольору. Було складено протокол, він його підписував, жодних заперечень до протоколу ніхто не озвучував. Іншим понятим був ОСОБА_81 .

Свідок ОСОБА_82 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, показав, що він був один раз залучений в якості понятого при проведенні слідчої дії - обшуку у квартирі, де проживає і зареєстрований обвинувачений ОСОБА_5 , а також у нежитлових приміщення, під час якого було виявлено та вилучено 4 ножі різного кольору з приміщення кухні. Іншим понятим був ОСОБА_80 Складався протокол обшуку, він його читав та підписував, ножі були опечатані, жодних зауважень до протоколу ні в обвинуваченого, ні в когось іншого не було.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його ввинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, підтверджується в сукупності наступними письмовими доказами, що безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000555 від 03.08.2022 за заявою ОСОБА_11 , правова кваліфікація ч.4 ст.296 КК України (фабула: 03.08.22 близько 02.00 год. ОСОБА_83 з мотивів явної неповаги вчинив хуліганські дії, а саме увірвався в його будинок, що в АДРЕСА_2 , наніс йому удар кулаком в обличчя, спричинив тілесні ушкодження, погрожував ножем та коктейлем «Молотова»);

- заявою потерпілого ОСОБА_11 від 03.08.2022р. про вчинення відносно нього кримінального правопорушення саме ОСОБА_84 ;

- постановою про призначення слідчого від 03.08.2022р., відповідно до якої визначено слідчого ОСОБА_85 для проведення досудового розслідування;

- постановою керівника Яворівської окружної прокуратури від 04.08.2022р. про призначення групи прокурорів в складі ОСОБА_6 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 ;

- протоколом огляду місця події від 03.08.2022р., під час проведення якого вилучено уламки скла, фрагмент тканини і фототаблицею до такого, згідно якої на фото №3 та №4 зафіксовано віднайдені уламки прозорого скла, на фото №8 пошкоджені двері, на фото №14, 15, 16, - зображення уламків скла та фрагменту ганчірки;

- постановою про визнання речовими доказами від 04.08.2022р., відповідно до якого вилучені уламки скла та фрагмент тканини визнані речовими доказами у справі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.08.2023р. з фототаблицею та довідкою до протоколу, відповідно до яких свідком ОСОБА_13 впізнано по фотографії обвинуваченого ОСОБА_5 (впізнав під фото №2);

- висновком експерта №75/2022 від 05.08.2022р., згідно якого при судово-медичному огляді потерпілого ОСОБА_11 , 1985р.н., виявлено крововилив у слизовій оболонці лівої щоки, який виник внаслідок дії тупого предмета, у термін, що не суперечить зазначеному постраждалою особою (03.08.2022-по тексту висновку), що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дія тупого предмета підтверджується видом ушкодження (крововилив), його ізольованим і поверхневим характером, а на термін виникнення вказує кольорове забарвлення крововиливу (темно-червоний). Яких-небудь судово-медичних даних про виникнення ушкоджень внаслідок самовільного падіння ОСОБА_11 з висоти власного зросту на площину немає;

- ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 04.08.2022р. про надання дозволу на обшук в житлі та іншому володінні ОСОБА_88 за адресою: АДРЕСА_1 , - за місцем реєстрації і проживання обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- протоколом обшуку від 04.08.2022р. з відеозаписами на диску, відповідно до якого в ході обшуку житла та іншого володіння ОСОБА_88 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , у приміщенні кухні виявлено та вилучено чотири ножі;

- постановою про визнання речовими доказами від 05.08.2022р., згідно якої вилучені в ході обшуку чотири ножі визнані речовими доказами у справі;

- ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.08.2022р., згідно якої обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з можливістю внесення застави в розмірі 104 000грн.;

- ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області про арешт майна від 08.08.2022р., згідно якої накладено арешт на ніж з дерев?яною ручкою коричневого кольору, ніж з пластмасовою ручкою синього кольору, ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, ніж з фрагментом пластмасової ручки чорного кольору, тобто на чотири ножі, що вилучені під час обшуку;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.08.2022 з фототаблицею до такого, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнала ніж, яким погрожував обвинувачений ОСОБА_5 , впізнала ніж під №2 за такими ознаками: дерев?яною ручкою коричневого кольору, формі та розміром ножа та леза;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.08.2022 з фототаблицею до такого, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ніж, яким погрожував обвинувачений ОСОБА_5 , впізнав ніж під №3 за такими ознаками: дерев?яною ручкою коричневого кольору, формі ножа, вістрям, розміром ножа та леза;

- висновком експерта №СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022р., згідно якого встановлено, що: на наданому для дослідження фрагменті матеріалу, поміщеному в номерний полімерний пакет Національної поліції (SUD1039161) - виявлено сукупність вуглеводнів, характерних для зміненого світлого нафтопродукту; на наданих на дослідження скляних фрагментах, поміщених в номерний полімерний пакет Національної поліції (SUD1039160) слідів нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів не виявлено; на наданому на дослідження фрагменті матеріалу, поміщеному в номерний полімерний пакет Національної поліції (SUD1039161) виявлено сукупність вуглеводнів, характерних для зміненого світлого нафтопродукту зміненого бензину;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 10.08.2022 з фототаблицею до такого, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав ніж, яким погрожував йому обвинувачений ОСОБА_5 , впізнав ніж під №2 за такими ознаками: дерев`яною ручкою коричневого кольору, формі ножа, вістрям, розміром ножа та леза;

- заявою потерпілого ОСОБА_11 від 08.09.2022р. про надання згоди на проведення слідчого експерименту у його господарстві;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 08.09.2022 та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 відтворює події, які мали місце 03.08.2022, показує де він спав в будинку, де ОСОБА_28 прийшов до нього і приставив до горла ніж, де спав свідок ОСОБА_13 , вказує на двері пошкоджені ОСОБА_30 , показує, як наніс йому удар ОСОБА_28 в ділянку лівої щоки, показує місце розбиття пляшки останнім;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 08.09.22 та фототаблицею до нього, згідно якого остання відтворює події 03.08.2022, показує вікно в яке стукав обвинувачений ОСОБА_28 , як вона відчинила останньому, як обвинувачений відштовхнув її та зайшов до будинку; як зайшов у кімнату де спав ОСОБА_13 ; показує, де саме спав ОСОБА_13 і показує рухи обвинуваченого ОСОБА_23 з ножем в руці перед лежачим ОСОБА_13 ; показує пошкоджені обвинуваченим ОСОБА_30 двері; показує, як останній прикладав до її тулубу ніж, як наносив у коридорі будинку удар ОСОБА_11 ; показує місце, де обвинувачений ОСОБА_28 розбив пляшку з сумішшю;

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 08.09.22 та фототаблицею до нього, відповідно до якого останній відтворює події 03.08.2022, показує де він спав, показує як обвинувачений ОСОБА_28 погрожував йому розкладним ножом, показує місце іншої будівлі - літньої кухні, де він сховався та чекав доки обвинувачений ОСОБА_28 не покинув домогосподарство; показує місце, де обвинувачений кинув пляшку із запалювальною сумішшю біля будинку;

- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_77 та дослідженим диском із відеозаписом проведення даної слідчої дії, під час якої останній відтворює обставини події 03.08.2022р. та показує місце, де він розпивав спиртне з ОСОБА_30 у нього в господарстві, розповідає про те, що він давав йому пусту пляшку, а потім залишив ОСОБА_23 самого та пішов перевдягатись; показує місце, де він стояв біля хвіртки господарства ОСОБА_45 , а ОСОБА_28 пішов у будинок; розказує, що на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_45 , ОСОБА_28 запихав ганчірку в пляшку, у якій була невідома йому рідина; розказує, що бачив як ОСОБА_89 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_64 , а саме «відштовхнувши його в плече кулаком»; в цей час коли чекав ОСОБА_23 на подвір`ї, то чув крики з будинку; бачив пляшку в руках у ОСОБА_23 ; він чув, як ОСОБА_48 кричала слово «поліція», чув як розбилась пляшка, яку кинув ОСОБА_28 , однак не бачив куди він її кидав; він бачив, як ОСОБА_28 пробував запалити ганчірку на пляшці, однак вона не запалювалась.

Щодо показань свідка ОСОБА_77 , наданих ним в судовому засіданні, в частині заперечення факту, що ОСОБА_28 мав ножі, якими погрожував потерпілому ОСОБА_64 та свідкам ОСОБА_48 та ОСОБА_50 ; заперечення тих обставин, що ОСОБА_28 приніс із собою скляну прозору пляшку із легкозаймистою сумішшю, в якій була запхана ганчірка, а також вказував, що ОСОБА_28 розбив пляшку з пивом з коричневого скла, то суд зазначає, що вказані показання в цій частині не відповідають дійсності, оскільки спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_45 , свідків ОСОБА_48 та ОСОБА_90 , а також різняться з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_26 . Зокрема свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні показав, що в приміщенні своєї літньої кухні не залишав ОСОБА_23 самого та не ходив переодягатись додому, не давав йому пустої пляшки, однак вказані показання суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_23 , котрий підтвердив, що ОСОБА_46 залишав його самого в приміщенні літньої кухні та ходив переодягатись додому, при цьому наголошував, що до будинку ОСОБА_45 він ніс пляшку пива з голубого скла, яку кинув на подвір`ї потерпілого ОСОБА_45 , а також ніс горілку в пластиковій пляшці. Вказані показання свідка ОСОБА_46 суд не приймає до уваги, оскільки такі є не підтверджені та спростовані в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_45 та свідками ОСОБА_48 та ОСОБА_65 , а також показаннями обвинуваченого ОСОБА_23 , які є логічними та послідовними; зазначені показання свідка ОСОБА_46 суд розцінює, як намір применшити роль обвинуваченого ОСОБА_23 у вчиненому, «вигородження» останнього, з котрим тривалий час перебуває у дружніх відносинах.

Щодо зауважень сторони захисту до протоколів пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_64 та свідкам ОСОБА_48 та ОСОБА_50 в частині пред`явлення для огляду ножів з однаковим лезом, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.229 КПК України, річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні протоколів пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_64 та свідкам ОСОБА_48 та ОСОБА_50 , то вказана слідча дія проводилась з учасниками у різні дні, а саме з першими двома - 05.08.2022 року, а з свідком ОСОБА_79 10.08.2022 року, а також слідчим надано чотири ножі без різких відмінностей та змінювалось розташування (номери) ножів. Крім цього посилання обвинуваченого на те, що йому відомо нібито ОСОБА_48 здійснювала підказки щодо вибору певного номеру ножа є нелогічними, жодним чином не підтвердженими, а тому не відповідають дійсності. Вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст.229 КПК України, а отже відповідні протоколи пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_64 та свідкам ОСОБА_48 та ОСОБА_50 є належними та допустимими доказами.

Щодо покликань сторони захисту на порушення при проведенні судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_45 , а саме можливості отримання останнім тілесних ушкоджень іншого дня при інших обставинах, то суд зазначає наступне.

В судовому засіданні був безпосередньо допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_91 , котрий підтримав наданий ним висновок №75/2022 від 05.08.2022 року, роз`яснив його зміст, підтвердив характер, вид та локалізацію тілесного ушкодження, що було виявлено на тілі потерпілого ОСОБА_11 . Зазначив, що відштовхуючись від об`єктивних даних, що він отримав від потерпілого та слідчого, вбачається, що по кольору темно-червоний синяк відповідає терміну нанесення тілесного ушкодження (03.08.2022р.), такий виник від удару дії твердого тупого предмету, що в даному випадку кулак та відноситься до легких тілесних ушкоджень. Інших будь яких об`єктивних відомостей на той час не було представлено. Вказав, що він, як експерт (лікар), не встановлює обставин справи, а з`ясовує інші питання (причини отримання тілесних ушкоджень, ступінь таких, і ін.).

Отже, суд вважає, що жодних сумнівів в достовірності вказаного висновку судово-медичного експерта №75/2022 від 05.08.2022 року немає та такий суд визнає належним доказом по даному кримінальному провадженні.

Сторонами обвинувачення та захисту в судовому засіданні заявлено клопотання про допит експерта, який проводив експертизу нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів для роз`яснення та підтвердження або спростування його висновку в частині того, що на ганчірці виявлено змінений бензин, а на склі - такого немає.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_92 підтвердила наданий нею висновок експертизи № СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022р. та роз`яснила, що для проведення експертизи було надано два пакети без видимих ознак пошкодження їх цілісності; змінений бензин настав в результаті фізико-хімічних змін в процесі випаровування; інших слідів не виявлено; наявність на тканині (ганчірці) слідів зміненого бензину, а відсутність таких на фрагментах скла пояснюється тим, що скло має гладку поверхню та відповідно речовини тяжче абсорбуються, в процесі випаровування сліди бензину на тканині було виявлено, а на склі такі не залишились. Експерт вказала, що на швидкість випаровування впливає багато факторів, зокрема і погодні умови. Виявлені ароматичні частинки є характерні лише для бензину, однак в жодному випадку не як складники спирту (горілки). Частини пляшки вона не збирала і не вилучала, а лише віднаходила на вказаних фрагментах сліди нафтопродуктів. Вона, як судовий експерт, надала у висновку експертизи вичерпні відповіді на запитання, які поставлені слідчим.

При цьому, суд зазначає, що свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні надала показання, що скло та ганчірку вона позбирала на подвір`ї господарства не відразу, а лише зранку, щоб передати їх працівникам полії. Фрагменти пляшки та ганчірка перебували на відкритому повітрі тривалий проміжок часу.

Вказані обставини лише підтверджують та жодним чином не спростовують правильності та належності, як доказу, висновку експертизи № СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022р., яким встановлено наявність слідів на ганчірці, характерних для зміненого світлого нафтопродукту зміненого бензину.

Як встановлено судом, обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Сутність мотиву полягає у тому, що він завжди пов`язаний з певними спонуканнями, які викликали у, особи рішучість вчинити злочин. Мотив - це не просто спонукання до дій, а спонукання усвідомлене, обумовлене бажанням досягнути певної мети.

Отже, мотив злочину можна визначити як усвідомлене спонукання особи, яке викликало у неї рішучість вчинення злочину.

Мотив злочину значною мірою характеризує не лише особу злочинця, але і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Мотивом злочину називаються спонукання до вчинення злочину.

Мета злочину - це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винний та бажав їх настання, можливо лише при ретельному аналізі складу вчиненого злочину та виявленні його елементів і всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Об`єктивна сторона хуліганства в самому КК не конкретизована. Аналіз диспозиції ст.296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК або КАП. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення,

Кримінально караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути ОСОБА_93 . Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Особливо кваліфікованими видами хуліганства є зокрема вчинення його із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК України).

Кваліфікуючою ознакою хуліганства, що передбачена ч.4 ст.296 КК України, є застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень. Таке застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета полягає у фактичному їх використанні для спричинення шкоди здоров`ю та заподіяння тілесних ушкоджень, використанні бойових властивостей вогнепальної зброї, направленні такої зброї на особу, здійсненні пострілу в сторону потерпілого, намаганні завдати ударів ножем потерпілому, киданні ножа з метою ураження потерпілого, приставлянні ножа (його колото-ріжучої частини) до тіла потерпілого. Ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Відповідно до абз.2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка, газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч.4 ст.296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Згідно п.11 вказаної постанови, спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Відтак, судом встановлено і це підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у відповідності до вимог ст.22 та ст.95 КПК України чітко ствердив в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, так як обвинувачений прийшовши до нього у нічний час доби близько 01.00год., стукав у вікно будинку, щоб увійти у приміщення, а увірвавшись, своєю поведінкою поводив себе зухвало, до потерпілого ставився зневажливо, намагався принизити, порушив сон та спокій громадян, приставляв потерпілому ніж до горла, наказував вставати, при цьому обвинувачений конфліктував із його співмешканкою ОСОБА_48 , на прохання покинути приміщення будинку не реагував, а висловлювався до нього (потерпілого) та ОСОБА_48 нецензурною лексикою, кричав, відмовлявся покинути будинок, погрожував фізичною розправою, приставляв ніж до різних ділянок тулуба останньої. Лише після того, як ОСОБА_48 почала кричати до сусідки про допомогу та про те, щоб остання викликала поліцію, обвинувачений ОСОБА_5 залишив будинок. Однак, вийшовши на подвір`я, ОСОБА_5 кинув пляшку із легкозаймистою сумішшю до бетонної стежки біля газового редуктора, від чого така розбилась та лише тоді обвинувачений залишив територію його домогосподарства. Даний конфлікт відбувався протягом тривалого часу (близько години часу). Так, при обставинах, які склалися, потерпілий ОСОБА_59 вважав, що існує реальна загроза для його життя, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 поводив себе дуже агресивно, погрожував фізичною розправою приставляючи ножа до його шиї та тулубу ОСОБА_48 і при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, правова кваліфікація ч.4 ст.296 КК України повністю підтверджується не лише показаннями потерпілого ОСОБА_45 , а й показаннями свідків ОСОБА_48 та ОСОБА_13 , кожного зокрема, які повністю підтвердили показання потерпілого, протоколами проведення слідчих дій, які судом визнані відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України належними і допустимими доказами.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини за ч.4 ст.296 КК України, суд розцінює його показання, як намагання применшити свою участь у вчиненому, а то й і уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки такі його показання спростовуються переліченими вище та дослідженими доказами у їх сукупності.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_48 та ОСОБА_13 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку. При цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати обвинуваченого ОСОБА_5 немає, оскільки, як встановлено судом, обвинувачений з потерпілим перебував у хороших відносинах, а з іншими свідками неприязних відносин не мав.

Суд також звертає увагу на щирість, змістовність та послідовність показань потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні про обставини події, які повністю узгоджуються з характером розвитку подій, які викривають обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і є, на думку суду, достовірними і правдивими. Суд не вбачає, що у потерпілого наявний мотив говорити неправду та оговорювати обвинуваченого ОСОБА_26 .

Таким чином, оцінивши всебічно, повно та неупереджено досліджені докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні того, що в діях ОСОБА_5 є наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України за ознаками умисних протиправних дій, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018р. (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018р. (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважує, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання», як зазначив ВС, означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020р. (справа №716/1224/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018р. (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.67 КК України судом визнаються: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, як обтяжуючі обставини при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки, як вбачається з вимоги УІАП ГУ НП, обвинувачений має не зняту та непогашену в порядку, встановленому законом судимість за вчинення умисного кримінального правопорушення.

Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень; що обвинувачений ОСОБА_5 є особою молодого віку, має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 , де проживає із бабцею; за період часу 2019 року характеризується негативно за місцем проживання, за період часу 2022 року характеризується посередньо за місцем проживання, його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному диспансері не перебуває; його сімейний та матеріальний стан неодружений, офіційно непрацевлаштований; його роль у скоєних злочинах та поведінку до і після вчинення злочинів,- обвинувачений ОСОБА_5 не розкаявся у вчиненому, вибачень не висловлював, не усвідомив свою протиправну поведінку, не виявляв жалю з приводу вчинених кримінальних правопорушень, про що свідчить його процесуальна поведінка в судових засіданнях активно перешкоджав судовому розгляду справи, негативно висловлюючись на адресу потерпілого та інших учасників справи; суд також при призначенні покарання враховує думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , котрі щодо призначення міри покарання обвинуваченому покладались на розсуд суду та позиції прокурора відповідно.

Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 11.01.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , яка витребовувалась судом на підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження про обвинувачення останнього по епізоду вчинення таким кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. У вказаній інформації зроблено висновок, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб); на думку органу пробації, застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Згідно довідки психіатра від 08.07.2019 року №147 обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №293 від 23.07.2019р. встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на даний час психічною хворобою не страждає, виявляє емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій (ч.2 ст.345 КК України) психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №340 від 06.09.2022р. встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на даний час психічною хворобою не страждає, виявляє емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій (ч.4 ст.296 КК України) психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За даними матеріалами кримінального провадження встановити у ОСОБА_5 наявність ознак хронічного алкоголізму чи наркоманії не представляється можливим. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_94 , який підтримав наданий ним висновок №293 від 23.07.2019 року у повному обсязі та зазначив, що надав відповіді на усі питання, що ставив слідчий суддя. Вказав, що психічних паталогій у обвинуваченого ОСОБА_5 немає, виявляє емоційно-нестійкі розлади особистості, що не впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, це не є тяжка хвороба. Вказав, що не входить до його компетенції при проведенні судово-психіатричної експертизи визначення чи особа є осудною, неосудною, обмежено-осудною, а лише чи наявне психічне захворювання, що не дає йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в обвинуваченого не виявлено.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими він обвинувачується, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити відповідно до правил, передбачених ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань та ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарань.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з дворічним іспитовим строком. Згідно повідомлення органу пробації, ОСОБА_5 на даний час перебуває в них на обліку.

Положеннями ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до положень ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003р. визначено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції, а призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к), зауважено, що у разі коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дані кримінальні правопорушення як до, так і після ухвалення вироку Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 року, суд вважає необхідним визначити обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням вимог як ст.70, так і ст.71 КК України.

Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ч.1 ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також ст.75 КК України та призначення покарання з випробуванням,- відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 08.08.2022р. накладено арешт на речові докази: ніж з дерев`яною ручкою коричневого кольору, ніж з пластмасовою ручкою синього кольору, ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, ніж з фрагментом пластмасової ручки чорного кольору, тобто на 4 ножі, що вилучені під час обшуку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно,- відсутні.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме: поліцейську футболку чорного кольору, яка поміщена у поліетиленовий пакет (квитанція №000215), який знаходиться на зберіганні в камері зберігання ВП №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській - повернути потерпілому ОСОБА_10 ; - пакет №3428928, де поміщено чотири ножі; уламки скла та фрагмент тканини (ганчірки) (квитанція №000129), які знаходяться на зберіганні в камері зберігання ВП №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській області, - необхідно знищити.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати по справі: за проведення експертизи №СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022 року в сумі 1510,24 гривень, - слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь держави.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000316 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.345 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з часу затримання з 12.20 год. 07.07.2019р. по 05.08.2019р., а саме на строк 30 днів.

Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.07.2019 року обвинуваченого ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000316 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.345 КК України звільнено з-під варти та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, в період часу з 22.00 год. по 08.00 год. строком на 2 (два) місяці, тобто до 30.09.2019 року включно.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 20.00 год. до 08.00 год. строком до 2 (двох) місяців, тобто до 15.01.2020р. включно.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.08.2022 року до ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000555 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.296 КК України обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з часу фактичного затримання на строк 60 днів.

З повідомлення ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 05.06.2024 року №9/3825 відомо, що ОСОБА_5 до державної установи поступив 05.08.2022 року та арештований 05.08.2022 року о 14.55 год.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави з 30.09.2022р. до 28.11.2022р. включно, який в процесі судового розгляду справи неодноразово продовжувався, востаннє до 16.06.2024 включно.

Як роз`яснено ВССУ в «Узагальненні судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», згідно із рішенням ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», в якому, зокрема, зазначено таке: «Законність тримання заявника під вартою з 15.10.2001 до 04.08.2003 п.74 «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п.1 ст.5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі») № 28358/95, п. п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від08.04.2010)». У п.75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд 15.10.2001 прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1 ст.5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п.76, від 27.11.2008). За таких обставин Суд вважає, що рішення районного суду від 15.10.2001 не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, а тому тримання заявника під вартою після 15.10.2001 також не відповідає п.1 ст.5 Конвенції».

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п.74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч.1 ст.115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При цьому, якщо питання про доцільність та обґрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд, з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції, незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження, необхідно розглянути питання доцільності та обґрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст.331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Отже, з врахуванням роз`яснень, викладених ВССУ «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжений судом до 16.06.2024 року включно, на думку суду, слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 12.08.2024 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування

Оскільки до обвинуваченого ОСОБА_5 , на підставі ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019 року було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, починаючи з часу затримання з 12.20 год. 07.07.2019 р. на строк 30 днів та в подальшому ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.07.2019 року обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено з-під варти та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, а в подальшому ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.08.2022 року було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з часу затримання з 14.55 год. 05.08.2022 року на строк, який в подальшому продовжувався, то суд у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України, вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання вказані періоди часу його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі по день набрання даним вироком законної сили.

Згідно ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Оскільки згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, в період часу з 22.00 год. по 08.00 год. та згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 20.00 год. до 08.00 год., а отже не цілодобовий домашній арешт, то суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми закону.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати із часу фактичного затримання з 14.55 год. 05.08.2022 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 року у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення: з 12.20 год. 07.07.2019 року по 30.07.2019 року та з 14.55 год. 05.08.2022 року по день набрання даним вироком законної сили включно - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання з 14.55 год. 05.08.2022 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 08.08.2022р. на речові докази: ніж з дерев`яною ручкою коричневого кольору, ніж з пластмасовою ручкою синього кольору, ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, ніж з фрагментом пластмасової ручки чорного кольору, тобто на 4 ножі, що вилучені під час обшуку, скасувати.

Речові докази: - поліцейську футболку чорного кольору, яка поміщена у поліетиленовий пакет (квитанція №000215), який знаходиться на зберіганні в камері зберігання ВП №1 Яворівського ВП ГУПН у Львівській, - повернути потерпілому ОСОБА_10 ;

- пакет №3428928, де поміщено чотири ножі; уламки скла та фрагмент тканини (ганчірки) (квитанція №000129), які знаходяться на зберіганні в камері зберігання ВП №1 Яворівського ВП ГУПН у Львівській області, - знищити.

Процесуальні витрати по справі: за проведення експертизи №СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022 року в сумі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 коп. - стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , продовжений судом до 16 червня 2024 року включно без визначення застави - продовжити до набрання даним вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 12 серпня 2024 року включно.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1