Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000495 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Чапаєвка Токмацького району Запорізької області,

громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.1111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 березня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2024 ОСОБА_7 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.6 ст.1111 КК України і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, в органах влади та установах усіх форм власності на строк 15 років з конфіскацією майна.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.1111 КК України.

Захисник не оспорює викладені у вироку фактичні обставини, які є загально відомими і такими, що не потребують доказування, а саме, повномасштабне військове вторгнення 24 лютого 2022 року Російської Федерації на територію України, захоплення територій, у тому числі окупацію м. Бердянська Запорізької області.

Разом з тим, вважає, що викладені у вироку висновки суду про умисне вчинення ОСОБА_7 дій, направлених на колабораційну діяльність, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в ході окупації м. Бердянська усі громадяни України, які на той час знаходились на окупованих територіях, були у небезпеці і через фізичний та психологічний примус або погрози застосування такого примусу з боку окупаційних військ та формувань Російської Федерації не могли в повній мірі керувати своїми діями на власний розсуд.

Захисник стверджує, що суд мав достовірні відомості про те, що ОСОБА_7 могла перебувати під безпосереднім впливом фізичного та психологічного примусу, і доказів того, що такі обставини не існували або не могли існувати, у вироку наведено не було. При цьому посилається одночасно на ст.39 КК України та ст.40 КК України, згідно з якими не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, а також дія або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, вчинена під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок чого особа не могла керувати своїми вчинками, а також під психічним примусом.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, уточнивши, що його підзахисна діяла під впливом примусу; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинила колабораційну діяльність за наступних обставин.

22 серпня 2022 року в період часу з 10 години по 17 годину ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, з метою підтримки держави-агресора, її окупаційної адміністрації, збройних формувань та на уникнення Російською Федерацією відповідальності за збройну агресію проти України, добровільно прийняла активну участь у проведенні заходу політичного характеру з нагоди "Дня державного прапора Російської Федерації". Разом з іншими невстановленими учасниками політичного заходу ОСОБА_7 пройшла вулицями тимчасово окупованого м. Бердянська від перехрестя просп. Азовського з вул. Лютеранською до Приморської площі, та при цьому несла прапор Російської Федерації довжиною 77 метрів. Під час ходи ОСОБА_7 , як і інші учасники заходу, з метою висловлення підтримки держави-агресора була одягнена в кепку та футболку з написом "мы вместе с Россией". При цьому ОСОБА_7 умисно, підкреслюючи особливу прихильність державі-агресору та його окупаційні адміністрації, голосно викрикувала слово "Россия". Вчиняючи вказані злочинні дії, ОСОБА_7 повною мірою усвідомлювала, що у такий спосіб підтримує країну-агресора, її окупаційну адміністрацію та збройні формування, з метою уникнення Російською Федерацією відповідальності за збройну агресію проти України для формування громадської думки про нібито підтримку більшістю мешканців м. Бердянська входження окупованих територій до складу Російської Федерації.

В апеляційній скарзі не оспорюються ті обставини, що 24 лютого 2022 року мало місце повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації на територію України, початок ведення агресивної війни проти України, захоплення її території, у тому числі окупація м. Бердянська Запорізької області, а так само громадянство України у ОСОБА_7 та її участь у проведенні заходу політичного характеру з нагоди "Дня державного прапора Російської Федерації".

На підтвердження цих обставин сторона обвинувачення надала:

- протокол огляду від 29.03.2023, складений за результатами огляду відеозапису, розміщеного в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 яким зафіксовано, як 22.08.2022 в м. Бердянську Запорізької області група осіб, одягнутих в однакові білі футболки з написом "мы вместе с Россией" та прапорцями Російської Федерації в руках, несе російський триколор довжиною 77 метри. Серед осіб, які несуть російський прапор, встановлено жінку, схожу на громадянку України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протокол огляду від 31.03.2023, складений за результатами огляду публікації з фотознімками, розміщеної в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 На фотознімках зображено групу осіб, одягнутих в однакові білі футболки з написом "мы вместе с Россией" та прапорцями Російської Федерації в руках, які несуть російський триколор довжиною 77 метри 22.08.2022 в м. Бердянську Запорізької області . На фотографіях серед осіб, які несуть російський прапор, встановлено жінку, схожу на громадянку України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- висновок експерта № 293/1 від 26.04.2023, згідно з яким в оглянутому протоколом огляду від 29.03.2023 файлі з відеозаписом і оглянутому протоколом огляду від 31.03.2023 файлі з фотозображенням особа жіночої статі, одягнена в білу кепку з графічним зображенням та написом, білу футболку з графічним зображенням та написом, білі короткі штани, шльопанці червоного кольору, з коричневою сумкою на довгій ручці через плече та з прапорцем Російської Федерації в руці, яка разом з іншими особами несе великий прапор Російської Федерації, та в особовій картці Державної міграційної служби України на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданій в якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа;

- протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.04.2023 та від 17.04.2023, у відповідності з якими свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впізнали ОСОБА_7 як особу, яка брала участь у проведенні проросійського мітингу у м. Бердянську Запорізької області 22.08.2022.

Також суд, керуючись ч.11 ст.615 КПК України, дослідив і взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які містяться у протоколах їх допиту від 14.04.2023 та від 17.04.2023, під час яких свідки повідомили, що в серпні 2022 року з проросійських спільнот в месенджері "Telegram" вони дізнались, що 22.08.2022 в м. Бердянську на День прапора Російської Федерації відбувся проросійський мітинг. У вказаному заході взяли участь проросійсько налаштовані громадяни України. В телеграм каналах також було розповсюджено відеозапис мітингу. На відео свідки побачили, як вулицями м. Бердянська пройшла група осіб, одягнутих в однакові білі футболки з написом "мы вместе с Россией" та прапорцями Російської Федерації в руках, які несли російський триколор. В статтях про вказаний захід зазначалось, що прапор довжиною 77 метрів. Серед цих учасників мітингу вони впізнали деяких мешканців м. Бердянська, в тому числі ОСОБА_7 , з якою знайомі.

Згідно з ч.1 ст.39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.40 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, вчинена під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками.

Питання про кримінальну відповідальність особи за заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо ця особа зазнала фізичного примусу, внаслідок якого вона зберігала можливість керувати своїми діями, а також психічного примусу, вирішується відповідно до положень статті 39 цього Кодексу.

Доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, оскільки вона могла перебувати у стані крайньої необхідності, а також під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу, є припущеннями, на користь чого свідчить те, що вони носять характер ймовірності. Також захисник не може конкретизувати, під впливом якого саме примусу могла діяти обвинувачена, або для усунення якої небезпеки і кому загрожувала ця небезпека.

Крім того, ці доводи спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 в протоколі її допиту від 17.04.2023, яка серед іншого показала, що до 29.02.2022, тобто і в період окупації, постійно проживала в м. Бердянську, з якого вимушена була виїхати у зв`язку з окупацією армією Російської Федерації 26.02.2022. У серпні 2022 року по окупаційному радіо приблизно за два тижні до Дня прапора Російської Федерації періодично звучала реклама (запрошення) долучитися до проросійської ходи, яка відбудеться 22.08.2022. На цей захід вона не ходила, оскільки проти окупації України, збройної агресії та захоплення міста.

З показань свідка, яка також проживала на окупованій території, вбачається, що учасники проросійської ходи запрошувались до заходу засобами масової інформації, на цей захід вона не ходила, тобто могла керувати своїми вчинками, і будь-які негативні наслідки для неї не настали. Отже, цими показаннями доведено, що дії ОСОБА_7 були добровільними.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації її дій за ч.6 ст.1111 КК України - активна участь у заходах політичного характеру у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації, збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий злочин, особу винної, яка судимостей не має, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, встановлений у відповідній санкції закону України про кримінальну відповідальність, а також додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та конфіскації майна.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3