ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/1569/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1361/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.307, ч.2 ст.307 КК України
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.04.2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова Харківської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 26.01.2024 близько 07:30 ОСОБА_8 зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи біля прилавку із чоловічим одягом у торгівельному залі вищевказаного магазину у ОСОБА_8 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме, чоловічого одягу, який належить ФО-П ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме, чоловічого одягу, ОСОБА_8 , цього ж дня, у той же час, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан на всій території Україні та Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено його дію з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, впевнившись, що ніхто зі сторонніх осіб за його діями не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, взяв з прилавку магазину спортивну чоловічу кофту сірого кольору фірми «Nike» вартістю 450 гривень та чоловічу футболку чорного кольору фірми «Nike» вартістю 426 гривень 97 копійок, і сховав їх під свою куртку, при цьому не маючи наміру розраховуватись за вказаний товар.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 направився до виходу з вищевказаного магазину, але в цей момент його дії були викриті ОСОБА_9 , яка зробила йому зауваження та запитала що у нього під курткою.

Після чого, у ОСОБА_8 , який зрозумів, що його дії, спрямовані на таємне викрадення чоловічого одягу з магазину «Фарт» викрито, виник умисел на відкрите викрадення вказаного майна (грабіж).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не реагуючи на вимоги потерпілої ОСОБА_9 зупинитися, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ФО-П ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 876 гривень 97 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник просять вирок змінити та призначити покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 76 - 78), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Як передбачено ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покаранняОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має вищу освіту, одружений, має на утриманні повнолітню доньку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має місце постійного проживання, позитивну характеристику, перебуває на обліку офіцерів запасу, страждає на захворювання хребта: шийного, грудного та попереково-крижового відділів хребетного стовпа, потребує проведення оперативного втручання через наявність рецидивної невправимої лівобічної пахово-калиткової грижі.

Крім того, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття у скоєному, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину, хворобливий стан винного, наявність на утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися, за відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

Також суд першої інстанції врахував, що в заяві до суду потерпіла - ФОП ОСОБА_9 зазначила, що претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_8 не має, щодо вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_8 покладається на суд.

Санкція статті за якою обвинуваченого визнано винним передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд першої інстанції вважав за необхідне із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, установленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів в умовах воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і також вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів - не можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, оскільки законних та обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим в наслідок суворості оскільки він, згідно санкції, є нижче від найнижчої межі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.04.2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді