У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області кримінальне провадження що внесене до ЄРДР за № 0000146 від 25.06.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 10 липня 2020 року близько 10:00 год. перебуваючи на пасовищі у с. Богданівка Підволочиського району Тернопільської області, виявивши посів рослин коноплі, в порушенні ст.ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 22 грудня 2006 року та «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затвердженого постановою КМУ № 770 від 06.03.2006 року, не знищив їх, а умисно зірвав, подрібнив та в подальшому переніс їх до себе додому в АДРЕСА_1 , де заховав їх в одній із кімнат свого житлового будинку, з метою просушити та використовувати для власних потреб, чим вчинив незаконне придбання наркотичних засобів. Надалі 24 липня 2020 року під час проведення огляду в приміщенні однієї з кімнат житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , працівниками Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області було виявлено та вилучено подрібнені рослини коноплі, які є особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом маса якого в перерахунку на суху речовину становить 35,45 грама яку ОСОБА_5 придбав та зберігав в період з 10 по 24 липня 2020 року по місцю свого проживання для власних потреб, без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів.

Під час розгляду справи захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд заслухавши клопотання, думку прокурора, який вважає, що відповідно до ст. 49 КК України кримінальне провадження слід закрити у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з матеріалів кримінальної справи приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав :

Частиною четвертою ст. 286 КПК України встановлено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Таким чином згідно приписів вказаної статті, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.

Також, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Санкцією ч.1 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, обо обмеження волі на строк до п`яти років.

Як вбачається з ч.ч. 1-2 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року заява №10249/03 зазначено, що стаття 7 Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Суд враховує, що інститут «кримінальних проступків» було запроваджено саме Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року та до цього часу не застосовувався.

Таким чином, дії обвинуваченої в розумінні вимог ст. 12 КК України Закону, що діяв на час вчинення діяння є кримінальним проступком.

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст. 49 КК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок в період з 10 липня по 24 липня 2020 року, тобто більше як 3 років до часу розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності є підставним та підлягає до задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що обвинувачений ухилявся від слідства та суду, умисно затягував розгляд даного кримінального провадження, не з`являвся у судове засідання у зв`язку із перебуванням на строковій військовій службі про що відповідно було повідомлено учасників процесу.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, можна прийти до висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Аналогічний правовий висновок, сформульовано Великою Палатою Верховного суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17), згідно якої: КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Процесуальні витрати на залучення експертів по справі у зв`язку з проведенням судових експертиз підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 49, КК України, ст.ст. 100, 122-124, 174, 284-286, 288, 369-372, 395КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити.

Закрити кримінальне провадження що внесене до ЄРДР за № 0000146 від 25.06.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального проступку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати, а саме 980,70 грн за проведення експертизи матеріалів речовин та виробів від 19.08.2020 року № 2/1-845/20;

Речові докази, а саме канабіс масою 35,45 грм , що поміщений у пакет «Експертна служба» № 5231994 знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1