КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/141/24 Головуючий першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3517/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07.03.2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 07.03.2024 року кримінальне провадження №0004410 від 24 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Прийняте рішення суд вмотивував тим, що в судовому засіданні потерпілий звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у справі у зв`язку з відмовою від підтримання приватного обвинувачення. Обвинувачений не заперечував. Прокурор не заперечував проти закриття провадження з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції .

На підтвердження своїх вимог прокурор вказує на те, що суд не дотримався вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України, положеннями якої встановлена заборона закриття кримінального провадження щодо осіб, які вчинили злочин, пов`язаний з домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього. Крім того, не враховано судом положення п.6-1 ч.1 ст.67 КК України та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому прокурор посилається на правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 12.02.2020 року (справа № 453/225/19) про те, що злочином, пов`язаним із домашнім насильством, обставини якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст.1 вказаного Закону, незалежно від того, чи зазначено такі в інкримінованій статті (частині) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Прокурор вказує, що потерпілим в даному кримінальному провадженні є дядько обвинуваченого - ОСОБА_9 , на процесуальний статус якого поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання. З огляду на це, в обвинувальному акті зазначено обтяжуючу покарання обставину, передбачену п.6-1 ч.1 ст.67 КК України, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винуватий перебуває в сімейних або близьких відносинах. У зв`язку з цим, на переконання прокурора, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України - пов`язане з домашнім насильством, тому суд не мав права закривати кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України, яка регламентує порядок закриття кримінального провадження судом, передбачено, що кримінальне провадження закривається судом, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Обґрунтовуючи рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК, місцевим судом зазначено, що врахувавши те, що потерпілий відмовився від обвинувачення, наслідки відмови від підтримання обвинувачення йому зрозумілі, жодних претензій до обвинуваченого він не має, дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19), злочином, пов`язаним з домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

При визначенні підстав для закриття кримінального провадження формулювання «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід визнати оціночним поняттям, а не відсилочною нормою лише до ст. 1261 КК. Отже, таке поняття не повинно ототожнюватися виключно з вказаною статтею. У зв`язку з цим, кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК було неправомірно закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК, адже його дії фактично є проявом домашнього насильства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим від кримінальних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 є його дядько ОСОБА_9 .

Згідно з п.12 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, в тому числі, на дядька (тітку) та племінника (племінницю), двоюрідних братів і сестер, двоюрідного діда (бабу) та двоюрідного онука (онуку).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Натомість тлумачення змісту вказаного формулювання належить здійснювати з урахуванням системно-структурного його аналізу, оскільки буквальне розуміння поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» та його ототожнення виключно зі складом злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, призведе до невиправданого звуження цього змісту.

Отже, поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.

У кримінальному провадженні, обставини і характер насильницьких дій не були враховані судом першої інстанції, що призвело до ототожнення поняття «злочин, пов`язаний з домашнім насильством» зі ст. 126-1 КК України, а відтак і до помилкового висновку про можливість закриття кримінального провадження.

Законом № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».

Кримінальний кодекс також було доповнено ст. 1261, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 1261 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні клопотання потерпілого ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від підтримання обвинувачення, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому ухвала Макарівського районного суду Київської області від 07 березня 2024 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07.03.2024 року про закриття кримінального провадження №0004410 від 24 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 , на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4