Єдиний унікальний № 946/7551/23
Провадження № 1-кп/946/250/24
ВИРОК

Іменем України

08 липня 2024 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6

розглянувши в залі суду у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000893, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Херсон, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, маючої двох неповнолітніх дітей, студентки 4 курсу КЗ «Херсонський базовий медичний фаховий коледж», яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 12 липня 2023 біля 08 години :05 хвилини в місті Ізмаїл Одеської області водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись по вулиці Савицького з боку вулиці Верхньоторгової в напрямку вулиці Семінарської та в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме: п. 2.3-б, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.16.2, згідно з яким на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, водій ОСОБА_4 , при здійсненні лівого повороту по ходу свого руху на вулицю Семінарську, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховувала на їх відвернення, не надала перевагу у русі пішоходу ОСОБА_7 , яка в цей час переходила проїжджу частину дороги вулиці Семінарської з права на ліво по ходу руху автомобіля, в результаті чого скоїла на неї наїзд. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми у формі забою головного мозку, субархноїдального крововиливу великих півкуль головного мозку, субдуральної гематоми, вогнищевих, перелому сосцевидного відростку з переходом на праву скроневу кістку, крововиливів в м`яких тканинах потиличної та правої скроневої та тім`яної ділянок голови, синців в потиличній тім`яній ділянок, на верхній та нижній повіках лівого ока. Відкрита черепно мозкова травма у формі забою головного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепу, крововиливів в м`яких тканин, синців голови у ОСОБА_7 виникли небезпечні для життя явища та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 16 липня 2023 року померла в реанімаційному відділенні КНП ІМР «Ізмаїльська МЦЛ».

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового розгляду суд проаналізував сукупність доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст. 22, 26 КПК України, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Перевіривши факти, викладені сторонами кримінального провадження, з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні доказів, за результатами судового розгляду, під час якого було досліджені письмові та речові докази, допитано експертів та обвинуваченого, судом встановлена недоведеність вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у скоєнні якого вона обвинувачується.

При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_4 , якій було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Так, під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 вину не визнала повністю у повному обсязі обвинувачення, зазначивши, що 12 липня 2023 року біля 08 години вона керувала автомобілем «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись по вулиці ОСОБА_8 з боку вулиці Верхньоторгової в напрямку вулиці Семінарської, при цьому виконувала поворот наліво на вулицю Семінарську. Рухалася з невеликою швидкістю. В той час, коли її автомобіль вже виїхав на проїжджу частину вулиці Семінарської, то вона побачила, як якась жінка швидко перебігала дорогу перед її автомобілем. Вона застосувала екстрене гальмування, її автомобіль зупинився, а жінка впала перед автомобілем на відстані до 3 метрів. При цьому автомобіль з жінкою не контактував, тобто потерпілу ОСОБА_7 вона не збивала. Відразу викликала «швидку» та поліцію. Ніяких пошкоджень на її автомобілі не була. Працівникам поліції відразу повідомила, що контакту автомобіля з ОСОБА_7 не було. Коли дзвонила до поліції, то сказала, що збила жінку через те, що була у шоці. Раніше ніколи не приймала участі в ДТП, керує автомобілем з 2015 року, а саме автомобілем «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 з жовтня 2018 року. Родичам ОСОБА_7 допомагала з витратами на лікування, доки та була жива. Жінка упала на дорогу лівою стороною голови додолу.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином. Цивільний позов до обвинуваченої від потерпілої не надходив. Потерпіла ОСОБА_6 надала заяву, в якій вказала, що жодних претензій до обвинуваченої немає (т. 1 а.п. 147). Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Експерт ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснив, що він проводив експертне дослідження автомобілю «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ніяких пошкоджень або слідів, які б свідчили про зіткнення автомобілю з тілом людини не було встановлено. Ніяких пошкоджень на автомобілі взагалі не встановлено.

З витягу з кримінального провадження № 0000893 від 12 липня 2023 року вбачається, що 12 липня 2023 року біля 08 годині в АДРЕСА_3 водій ОСОБА_4 скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 внаслідок чого ОСОБА_7 16 липня 2023 року померла в лікарні (т. 1 а.п. 73), що також відображено в рапортах чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 12 липня 2023 року та 16 липня 2023 року (т. 1 а.п. 74-79).

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 липня 2023 року в місті Ізмаїл на перехресті вулиць Семінарської та ОСОБА_8 оглянуто місце наїзду на пішохода, під час якого встановлено наявність автомобіля «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 на проїзній частині вулиці Семінарській, на відстані 2,9 метрів від автомобіля наявні сліди бурого кольору, що також відображено в схемі та фото таблиці. Під час огляду вилучено автомобіль «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.п. 80-99). При цьому, під час огляду на автомобілі встановлено «сліди потертості пилу» та «осип ґрунту» під автомобілем, але це ніяким чином не може свідчити про зіткнення автомобіля з пішоходом, оскільки у такому випадку не зрозуміло, як при тому, що пішохід надився на відстані 2,9 метрів від автомобіля на самому автомобілі немає жодних пошкоджень окрім «слідів потертості пилу». Таким чином, протоколом огляду місця події не встановлено жодних доказів контактування автомобілю обвинуваченої з пішоходом.

Протоколом огляду місця події від 16 липня 2023 року в реанімаційному відділенні КНП ІМР «Ізмаїльська МЦЛ» за адресою: місто Ізмаїл, проспект Незалежності, 68, оглянуто труп ОСОБА_7 , що також відображено в фото таблиці (т. 1 а.п. 103-107).

Згідно свідоцтву про смерть серії НОМЕР_2 від 19 липня 2023 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 років (т. 1 а.п. 108).

Висновком експерта № 349 від 13 вересня 2023 року встановлені тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_7 , а саме: у вигляді відкритої черепно мозкової травми у формі забою головного мозку, субархноїдального крововиливу великих півкуль головного мозку, субдуральної гематоми, вогнищевих, перелому сосцевидного відростку з переходом на праву скроневу кістку, крововиливів в м`яких тканинах потиличної та правої скроневої та тім`яної ділянок голови, синців в потиличній тім`яній ділянок, на верхній та нижній повіках лівого ока. Відкрита черепно мозкова травма у формі забою головного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепу, крововиливів в м`яких тканин, синців голови у ОСОБА_7 виникли небезпечні для життя явища та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Пошкодження голови у ОСОБА_7 у своїй сукупності характерні для утворення в результаті падіння з висоти власного зростання (з вертикального положення (стоячи) або близько до такого) та контактування тупого предмету з плоскою контактуючою поверхнею з попередньою додачею зовнішнього прискорення. В крові загиблою виявлено 0,65 проміле етилового спирту, що при житті відповідає легкому алкогольному сп`янінню. У механізмі утворення перерахованих тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_7 могли мати місце удар (удари) тупим предметом (тупими предметами), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, що могли мати місце при дорожньо-транспортній пригоді зіткнення пішохода та легкового автомобіля (т. 1 а.п. 109-111). Таким чином, згідно цього висновку експерт спочатку вказує, що травми у ОСОБА_7 є тільки в області голови, та вказує, що вони могли бути спричинені внаслідок падіння з висоти власного зросту. Потім експерт, вказуючи, що індивідуальні особливості удару в ушкодженнях не відобразилися», висловлює припущення, що такі удари могли мати місце тобто висловлює припущення, що не може бути покладено в основу обвинувачення. Тобто висновком експерта встановлені пошкодження у ОСОБА_7 лише внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Висновком експерта № СЕ-19/116-23/11800-ІТ від 16 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_10 система, рульове керування й ходова частина автомобілю «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент пригоди перебували у працездатному стані стані, дозволяли водію контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі (т. 1 а.п. 114-118).

Висновком експерта № СЕ-19/116-23/11799-ІТ від 16 серпня 2023 року встановлено, слідів та пошкоджень на елементах кузову автомобіля «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 , характерних для контакту з тілом пішохода при огляді виявлено не було, але цих слідів могло не залишитись (т. 1 а.п. 121-124). Таким чином, експертом пошкоджень не встановлено, але експерт допускає припущення, про можливість того, що такі пошкодження могли не залишитись. Як вже вказано вище, припущення не можуть бути покладені в основу обвинувачення, тому висновком експерта лише підтверджується факт відсутності будь-яких пошкоджень на автомобілі «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 17 липня 2023 року та протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 17 липня 2023 року встановлено, що зняти показання з камер відеоспостереження, що розташовані на фасаді будинку АДРЕСА_3 за період часу з 08 години до 08 години 30 хвилини 12 липня 2023 року (т. 1 а.п. 125-127).

Протоколом перегляду відеозапису від 18 липня 2023 року встановлено, що переглянуто вищезазначений відеозапис, який також був оглянутий під час судового розгляду. На відеозапису зафіксовано, як автомобіль позашляховик здійснюю поворот ліворуч з АДРЕСА_3 , через дорогу вулиці Семінарської рухається жінка, але самого момент контактування автомобілю та жінки не зафіксовано, через те, що місце перекрито кузовом автомобіля (т. 1 а.п. 130-133).

Висновком експертів КСЕ-19/116-23/14143-ІТ від 23 серпня 2023 року встановлено, що водій автомобіля «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 у даній дорожній ситуації мали діяти відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України, мала можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом екстреного гальмування, відповідно до вказаного пункту Правил дорожнього руху і саме порушення цього пункту Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди (т. 1 а.п. 136-142). При цьому, даючи такі висновки експерти виходили саме з того, що водій ОСОБА_4 здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , але, як зазначалося вище жодного доказу цього факту наїзду не мається в матеріалах провадження.

З досліджених в судовому засіданні аудіо записів, наданих ГУ НП в Одеській області, вбачається, що надходить повідомлення до Центру екстреної медицини про дорожню пригоду в місті Ізмаїл на куту вулиць Савицького та ОСОБА_11 та повідомлення оператору «102» від ОСОБА_4 про те, що вона «збила» жінку в місті Ізмаїл на куту вулиць Савицького та Семінарської (т. 1 а.п. 143-146). До таких пояснень ОСОБА_4 суд ставиться критично, тому що в судовому засіданні обвинувачена пояснила, що сказала що «збила» жінку через те, що була в шоці, крім того, цей факт не знайшов підтвердження під час судового розгляду.

Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим (рішення від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83).

Відповідно до положень ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК України, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998).

Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

Крім того, ВС у постанові від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що ці докази поза розумним сумнівом не доводять винуватість ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні.

Так поза яким сумнівом доведений факт загибелі ОСОБА_7 в наслідок тілесних ушкоджень голови, отриманих внаслідок падіння з висоти власного зросту, що підтверджується висновками вище перелічених експертиз.

Але суду не надано жодного доказу того, що автомобіль «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 був причетний до даної події: на ньому відсутні будь-які пошкодження або сліди контактування з тілом або одягом людини (вищезазначені висновки експерта). Також жодного сліду від автомобіля «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 не встановлений на одязі постраждалої.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено факт участі в дорожньо-транспортній події автомобіля «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала обвинувачена ОСОБА_4 .

Отже, суд дійшов висновку про те, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення та обставини, викладені в обвинувальному акті не базуються на належних, відповідних, допустимих доказах, встановлені в ході судового розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні, а тому обвинувачена має бути виправданою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Судові витрати прийняти на рахунок держави.

Речові докази розподіляються відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю її провини у вчинені кримінального правопорушення

Судові витрати по кримінальному провадженню прийняти на рахунок держави.

Скасувати арешт речових доказів по справі, накладений ухвалами слідчих суддів Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2023 року, 18 липня 2023 року.

Речові докази: автомобіль «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_12 або уповноваженій особі; DVD-RW диск з відеозаписом, флеш-карту з аудіо записом зберігати в матеріалах провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеськім апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28 лютого 2020 року, та з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1