Справа № 203/1128/24
Провадження № 1-кс/0203/927/2024
УХВАЛА

07 березня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 02.02.2024 року,

встановив:

04.03.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) із скаргою на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 02.02.2024 року, в якій скаржник просить суд:

- зобов`язати відповідальних осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, згідно зі ст. 214 КПК України, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та провести відповідну перевірку процесуальних матеріалів та законності дій суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , які були відповідальними службовими особами при розгляді матеріалів справи №182/856/23 кримінального судочинства.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що він як потерпілий по кримінальному провадженню №0000044 від 15.06.2022 року за ч. 1 ст. 382 КК України додав в якості додатків докази за підписом ОСОБА_3 «Згідно з оригіналом», які свідчать про вчинення корупційної складової між прокурором Нікопольської окружної прокуратури та відповідальними службовими особами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах справи №182/856/23, які двічі розглядали заяву про відвід прокурора ОСОБА_6 . Нікопольської окружної прокуратури з чітко визначеними, на думку заявника, правопорушеннями, та проявили бездіяльність, халатність. Проте 28.02.2024 року на електронну пошту заявника надійшов лист слідчого від 28.02.2024 року з повідомленням про те, що у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, у зв`язку з чим на даний час відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 04.03.2024 року, судову справу №203/1128/24, провадження №1-кс/0203/927/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана канцелярією суду 05.03.2024 року.

Ухвалою слідчого судді від 05.03.2024 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 07.03.2024 року, учасники кримінального провадження не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги належним чином.

Скаржник подав до суду письмову заяву про розгляд скарги за його відсутності, зазначивши, що підтримує вимоги скарги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 138, 306, ч. 4 ст. 107 КПК України, розглянув скаргу за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у скарзі від 02.02.2024 року на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник просить, зокрема: зобов`язати відповідальних осіб здійснити перевірку законності дій слідчих суддів в межах кримінального судочинства по справі №182/856/23 та внести відомості до ЄРДР, щоб притягнути суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 367 КК України.

За змістом заяви, скаржник, зокрема, зазначив, що до його заяви від 12.12.2023 року на ім`я прокурора були додані в якості додатків докази за підписом ОСОБА_3 «Згідно з оригіналом», які свідчать про вчинення корупційної складової між прокурором Нікопольської окружної прокуратури та відповідальними службовими особами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах справи №182/856/23, які двічі розглядали заяву про відвід прокурора.

У листі-відповіді від 28.02.2024 року слідчий зазначив, що за результатами розгляду звернення встановлено, що в заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до частин 1, 5 статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік, визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої, до ЄРДР підлягають внесенню:

1) дата надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора України 30.06.2020 року № 298, до Реєстру вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту статті 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відповідно до частини 4 статті 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Аналіз викладених вище положень КПК України вказує, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення з огляду на їх зміст має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого приймає рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові ККС ВС у справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20) від 30.09.2021 року.

Суд, вирішуючи по суті скаргу заявника бере до уваги те, що положеннями КПК України визначено, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому зміст частини 1 статті 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всі території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийняті позовів та заяв з таким предметом.

Верховний Суд України в постанові від 15 квітня 2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

У Висновках №3 (2002) та №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій.

Так, суд бере до уваги те, що скаржник в якості обставин, які, на його думку, свідчать про вчинення суддями та прокурором кримінального правопорушення, посилається лише на те, що слідчі судді двічі розглядали заяви скаржника про відвід прокурора та винесли невмотивовані судові рішення, та прокурор відмовився здійснити перевірку процесуальних матеріалів справи №182/856/23 кримінального судочинства за заявою від 12.12.2023 року, не вказуючи вагомі обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тим самим заявник не погоджується з процесуальними діями, бездіяльністю та рішеннями суддів, прокурора під час виконання ними своїх професійних обов`язків та в ході відправлення правосуддя, які можуть бути оскаржені в процесуальному порядку у разі незгоди з ними.

Положеннями статті 214 КПК України визначена обов`язковість вчинення слідчим дій щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині 4 вказаної статті, та відмова у вчиненні таких дій не допускається. При цьому зміст частини 1 статті 214 КПК України не передбачає імперативного обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України. Обов`язок слідчого зареєструвати заяву не є обов`язком слідчого зареєструвати відомості з цієї заяви в ЄРДР та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відповідно до положень частини 1 статті 214 КПК України, та прийняття, реєстрація відповідних заяв, про що йдеться у частині 4 статті 214 КПК України.

Згідно з положеннями статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладеного вище та встановлених обставин скарги вказує, що у слідчого судді відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 та для зобов`язання слідчого внести відомості за його заявою про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки у заяві про злочин, викладеній у скарзі від 02.02.2024 року, на противагу вимогам статті 214 КПК України немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення, бо не вказані обставини, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, а вказані у заяві процесуальні дії та рішення суддів, прокурора здійснені ними в межах їх компетенції.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 214, 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 02.02.2024 року відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1