Справа № 347/1694/23
Провадження № 1-кп/347/97/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000289 від 17.06.2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, не одружений, не працевлаштований, інвалід 3 групи, депутатом не обирався, на утриманні нікого немає, раніше неодноразово судимий, востаннє: 05.06.2019 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, 08.07.2019 року Вижницьким районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.185, 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 30.10.2019 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.162, 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 8 місяців,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 15.06.2023, близько 11:15 год., в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , зайшов в приміщення церкви ім. Св. Петра та Павла що за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи у вказаному приміщенні ОСОБА_5 побачив як на дерев`яній лаві знаходиться жіноча шкіряна куртка. В результаті зазначеного у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна після чого він оглянув вміст даного одягу, де у внутрішній кишені вказаної куртки виявив мобільний телефон марки і моделі «Apple Iphone 11» серійний номер НОМЕР_1 . Реалізовуючи свій злочинний умисел на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив - таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, таємно викрав вказаний мобільний телефон марки і моделі «Apple Iphone 11 » серійний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , вартістю 9 433 грн. із наявним стартовим пакетом стільникового зв`язку мобільного оператора «LiffeCell» вартістю 175 грн., після чого покинув вказане приміщення церкви, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілі ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 9608 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину повністю визнав повністю, та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Вчинив крадіжку, та здав телефон в ломбард, оскільки хотів отримати кошти, та витратити їх на лікування, та виготовлення документів. Додатково ствердив, що шкодує та картає себе за вчинене, засуджує свої дії. Зробив для себе правильні висновки, висловив жаль з приводу вчиненого, запевнив суд що подібного не вчинятиме. Просив його суворо не карати та не позбавляти волі. Просив врахувати, що він є інвалідом 3 групи, та потребує лікування, і саме це змусило його піти на злочин. Він працював та проживав в монастирі, де йому надавали допомогу та житло, однак на даний час повернувся додому, та хотів би стати на шлях виправлення, працевлаштуватись. Відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак йому було відмовлено в мобілізації, чере стан здоров`я. Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердила, що дійсно в неї був викрадений мобільний телефон, коли вона перебувала в церкві на службі. Телефон був в кишені куртки, яку вона залишила на лавці, оскільки тримала церковну фаму. Мобільний телефон їй повернуто без пошкоджень. Однак не було сім карти. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого у потерпілої немає. Просила його суворо не карати, та не позбавляти волі. Переконана, що виправлення обвинуваченого можливе без застосування реального покарання у виді позбавлення волі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненій повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Досліджені дані про особу ОСОБА_5 вказують на те, що по місцю проживання він характеризується негативно, письмових скарг від сусідів та жителів села на нього не поступало, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 3 групи, проживає разом із матір?ю, сестрами та племінниками, що підтверджується актом матеріально-побутових умов сім?ї, неодноразово судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, повне відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого майна (телефону), а також враховує скрутне матеріальне становище обвинуваченого, який через наявну інвалідність немає змоги належно працевлаштуватись.

Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 дійсно раніше судимий, та звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання. В той же час суд враховує, вартість та вид майна, яким ОСОБА_5 заволодів, зокрема телефон вартістю 9 433 гривні. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна майнова шкода повністю відшкодована потерпілій, у зв`язку з чим потерпіла не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, та щиро розкаявся. Суд також враховує позицію потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто - звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом іспитового строку 2 (два) роки є виправданим з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, і достатнім для того щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому під час судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз стягнути з обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374, ч.5 ст. 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 , ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн. на рахунок НОМЕР_2 , код доходу: 24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК в Ів.-Фр.обл./Косів р-н/ 24060300, код отримувача: 37951998.

Речові докази, а саме:

- лазерний носій інформації із відеозаписами камер відео нагляду приміщення магазину "Му Devise", який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

- надану потерпілою ОСОБА_6 коробку від викраденого належного їй мобільного телефону марки і моделі Apple Iphone 11, яку передано на відповідальне зберігання до камери речових доказів Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки IPhone 11 White/64 GB (IMEІ: НОМЕР_3 ), який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1