Справа № 137/1313/23
Провадження №11-кп/801/405/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000413, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Літин Вінницької області, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше судиму

- 22.05.2009 року Літинським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;

- 09.12.2016 року Літинським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 1 місяць;

- 07.11.2018 року Літинським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 1 місяць;

- 08.02.2021 Літинським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;

- 09.06.2021 року Літинським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України;

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.72 ч.5 КК України ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 11 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з набуття вироком законної сили.

встановив:

Вироком встановлено, що ОСОБА_8 , будучи обізнаною у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 26.07.2023 приблизно о 13:30 год. проходила по АДРЕСА_2 , де помітила будинок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , у якому були незачинені на замок вхідні двері будинку, під час чого, у останньої виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

У подальшому, ОСОБА_8 розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, з метою збагачення за рахунок чужого майна, через незачинену хвіртку, а далі через незачинені на замок вхідні двері вищевказаного будинку, без дозволу власника, проникла до будинку АДРЕСА_2 , де виявила на столі однієї із кімнат будинку та взяла до рук гаманець жіночий світло-коричневого кольору, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 900 гривень, які у подальшому, поклала у ліву кишеню своєї кофти, у яку була одягнута.

Надалі, всередину вищевказаного житлового будинку, знадвору через інші вхідні двері, увійшла ОСОБА_10 , яка проживає у вказаному будинку, виявила ОСОБА_8 в одній із кімнат вказаного будинку та змусила останню покинути приміщення її житлового будинку.

У подальшому, ОСОБА_8 , з метою привласнення викраденого, вийшла з приміщення будинку, тим самим виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак довести свої протиправні дії до кінця не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки на подвір`ї даного домоволодіння була зупинена потерпілою ОСОБА_10 , яка дістала з лівої кишені кофти, у яку була одягнута ОСОБА_8 , належні потерпілій грошові кошти в сумі 900 гривень.

Своїми діями ОСОБА_8 намагалася спричинити ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 900 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України, - тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка не була доведена до кінця з причин, що не залежали від її волі, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

До початку судового засідання прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав відмову від своєї апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2024 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та визначення обставин, що його пом`якшують. Визнати пом`якшуючими покарання обставинами: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. Із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3-х років позбавлення волі. на підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування цього покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін 1 рік.

Вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував пом`якшуючі обставини (щире каяття та активне розкриття кримінального правопорушення), хоча у вироку відзначив, що обвинувачена усвідомила свою вину і розкаялась у скоєному. З характеристики на обвинувачену вбачається, що " ОСОБА_8 перебуває на обліку у Літинській селищній громаді, як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах...". Не враховано, що діяння ОСОБА_8 інкриміновано як замах на вчинення кримінального правопорушення, і що фактично ним не спричинено матеріальної та моральної шкоди, що значено знижує його суспільну небезпеку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги та закрити в цій частині апеляційне провадження; думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, просили задовольнити, не заперечували проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2024 стосовно ОСОБА_8 -слід закрити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який її засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про неврахуванням судом як пом`якшуючої обставини активного сприяння розкриттю злочинів і щирого каяття є безпідставними.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019. (справа 288/1158/16-к)сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

З обставин, визнаних судом доведеними, встановлено, що ОСОБА_8 була викрита потерпілою, ніяких активних дій щодо сприяння в його розкритті не вчиняла, а лише давала зізнавальні показання, будучи безпосередньо викритою.

Такі обставини не давали суду підстави дійти висновку про наявність активного сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила замах на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та правильно кваліфікував її дії як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка не була доведена до кінця з причин, що не залежали від її волі, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше судима, по місцю проживання характеризується негативно, перебувала на стаціонарному лікуванні у лікаря-психіатра, позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченої ОСОБА_8 , відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши відповідний строк покарання в межах статті КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року),де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоп пола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Колегія апеляційного суду вважає, що вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання є виваженим та слугуватиме справедливою карою за вчинене діяння. Підстав зменшення строку покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

Керуючись ст.405, 407,408,409,419 КПК України, суд

ухвалив :

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , апеляційне провадження в цій частині- закрити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2024 стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4