Провадження № 11-кп/824/2813/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31 березня 2024 року та визначено заставу у розмірі 37 500 (тридцять сім тисяч п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 113 362 500 грн.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд указав про те, що на даний момент продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_8 саме такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 31.03.2024 року включно із визначенням застави - 37 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави в достатній мірі буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисника з доповненнями указано, що ухвала суду першої інстанції винесена із порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, а тому підлягає до скасування. В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник вказав, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не є обґрунтованим, а зроблений судом висновок щодо необхідності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою лише на підставі суворості можливого покарання не відповідає практиці ЄСПЛ. Зазначив, що суд належним чином не врахував, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, матір похилого віку, яка потребує догляду та турботи через тяжкі захворювання, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, проживання, за якими характеризується виключно позитивно, здійснював суспільно-корисну діяльність, займався благодійністю. Крім того, ОСОБА_8 подавав заяву в порядку ст. 616 КПК України щодо його мобілізації в ЗСУ, однак прокурор відмовив у її задоволенні, хоча останній є ветераном війни та має бойовий досвід. У зв`язку з цим вважає, що висновок суду про існування ризику можливого ухилення від суду є безпідставним припущенням, яке ніяким чином не обґрунтовано. Ризик впливу на свідків також відсутній, оскільки мотиви впливати на свідків у ОСОБА_8 відсутні. Також вказав, що при визначенні суми застави суд не дослідив питання щодо майнового стану обвинуваченого, його фінансову спроможність на виплату такої суми, а також не врахував, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо отримання ОСОБА_8 з продажу бальнеолікарні грошових коштів та привласнення вказаних коштів в особисту власність. Відтак просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини вказаного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, матір похилого віку, яка потребує догляду та турботи через тяжкі захворювання, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, проживання, за якими характеризується виключно позитивно, здійснював суспільно-корисну діяльність, займався благодійністю, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, що поставлене у вину обвинуваченому ОСОБА_8 , його характер та ступінь тяжкості.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а також існування реальної можливості переховуватись, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 113 362 500 гривень, оскільки саме вказаний розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Доводи захисника щодо необґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Таким чином, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4