Справа № 152/491/24
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2024 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт внесений у кримінальному провадженні № 0000027 від 13 березня 2024 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Політанки Жмеринського району Вінницької області, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, непрацюючого, з професійно-технічною освітою, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, -

у с т а н о в и в :

28 березня 2024 року до суду із Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000027 від 13 березня 2024 року відносно ОСОБА_5 ..

Як видно з обвинувального акту, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 червня 2018 року, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 червня 2018 року до досягнення сином повноліття, у період часу з 1 грудня 2023 року по 29 лютого 2024 року аліменти не сплачував, чим порушив право дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, передбачене статтею 51 Конституції України. Не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці ОСОБА_5 на роботу не влаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суми заробітку і джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконує, і таким чином умисно, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період у розмірі 10926,75 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів. За період з 5 червня 2018 року по 29 лютого 2024 року ОСОБА_5 допустив збільшення загальної заборгованості по сплаті аліментів до загальної суми 87109,20 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 164 КК України.

Законний представник потерпілого ОСОБА_4 через канцелярію суду подала заяву, в якій просила закрити це кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення.

В судовому засіданні законний представник потерпілого підтримала свою заяву. Пояснила, що така заява є добровільною і просила провадження закрити.

Обвинувачений підтримав заяву законного представника потерпілого щодо закриття кримінального провадження відносно нього. Зобов`язався в подальшому погашати заборгованість по аліментах.

Прокурор покладався на розсуд суду.

Заслухавши заяву законного представника потерпілого і думки учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.

Згідно з пунктом 1 статті 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, частиною першою статті 164 КК України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 284 цього ж Кодексу кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

«Злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Разом із цим, згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). Однак вчинення кримінального правопорушення стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч. 2 ст. 3 Закону № 2227-VIII, автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення (Постанова ВС від 12.02.2020, 453/225/19).

Частиною сьомою статті 284 КПК України визначено, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другої статті 284 цього Кодексу.

Оскільки в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, суд вважає, що заяву законного представника потерпілої слід задовольнити і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення.

Витрати на залучення експерта та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись статтями 284, 314, 477 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву законного представника потерпілого ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000027 від 13 березня 2024 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Політанки Жмеринського району Вінницької області, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, непрацюючого, з професійно-технічною освітою, раніше несудимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, - закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

На ухвалу може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА