ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002139 від 05.11.2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясениничі, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого, востаннє 10.11.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України, до трьох років семи місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 04.11.2022 о 18 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, неподалік кафе «Вулик», що на АДРЕСА_2 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, прагнучи показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил, норм поведінки в суспільстві та до оточуючих, безпричинно, використовуючи нікчемний привід, проявивши особливу зухвалість, умисно розбив скло водійських дверях автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , після чого умисно наніс не менше чотирьох ударів кулаками обох рук по голові та ногою удари по ногах останнього, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки, крововиливів на правому стегні та крововиливу на лівому колінному суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим грубо порушив громадський порядок, зокрема нормальний уклад життя та спокій потерпілого ОСОБА_5 , завдавши останньому фізичної та майнової шкоди.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, як своїми умисними діями, що виразилися у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень, щиро розкаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював, та підтвердив факт того, що 04.11.2022 близько 18 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік кафе «Вулик», що на АДРЕСА_2 , розбив скло водійських дверях автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , після чого умисно наніс біля чотирьох ударів кулаками обох рук по голові та ногою удари по ногах останнього, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. Просив судового його не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, не заперечує проти проведення розгляду за спрощеною процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільний позов не заявляв, міру покарання покладає на розсуд суду.

Постановою начальника відділення СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_6 від 18 листопада 2022 року, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження поліетиленовий пакетик Експертної служби МВС України 2179626, в якому знаходиться гладко ствольний револьвер «EKOL Viper 3» калібру 4 мм (Флобер) заводський номер НОМЕР_1 , вилучений 04.11.2022 в ході огляду місця події, який проводився на ділянці місцевості біля будинку АДРЕСА_2 ;

- паперовий конверт, в якому знаходиться тампон протирання каналу ствола гладко ствольного револьвера «EKOL Viper 3» калібру 4 мм (Флобер) заводський номер НОМЕР_1 , зроблений в ході проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальність 3.1 «Балістичне досліджееея вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» №СЕ-19/118-22/10748-БЛ від 15.11.2022, та здано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненськйі області по квитанції №979 (829) (а.к.п. 153-154).

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і останній винен у його вчиненні.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 10.11.2022, ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_3 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_3 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, за цим вироком та за попереднім вироком Рівненського районного суду від 03.09.2021, шляхом часткового складання покарань, у виді позбавлення волі строком на три роки сім місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою та взято під варту в залі суду.

Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів проти власності, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки знову вчинив злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 2460 гривень 64 копійки..

У даному кримінальному провадженні міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась, оскільки ОСОБА_3 перебуває в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», де відбуває покарання за вироком Рівненського районного суду Рівненської області.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що обтяжують покарання, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді обмеження волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 475 КПК України, ст. ст. 50 - 52 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України та вироку Рівненського районного суду від 10.11.2022, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання призначити у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 10.11.2022, зарахувавши у строк відбутття покарання за вироком Рівненського районного суду від 10.11.2022.

Речові докази поліетиленовий пакетик Експертної служби МВС України 2179626, в якому знаходиться гладко ствольний револьвер «EKOL Viper 3» калібру 4 мм (Флобер) заводський номер НОМЕР_1 , вилучений 04.11.2022 в ході огляду місця події, який проводився на ділянці місцевості біля будинку АДРЕСА_2 після набрання вироком законної сили, повенрнути власнику ОСОБА_5 ;

- паперовий конверт, в якому знаходиться тампон протирання каналу ствола гладко ствольного револьвера «EKOL Viper 3» калібру 4 мм (Флобер) заводський номер НОМЕР_1 , зроблений в ході проведення судової експертизи зброї - після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2460 гривень 64 копійки.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -