Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2776/21
У Х В А Л А

14.03.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000130 від 13.01.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.286,ч.4 ст.296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 13.01.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 286 та ч. 4 ст. 296 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора мотивовано обґрунтованістю обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.286,ч.4 ст.296 КК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які відноситься до категорії тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також наявністю ризиків позапроцесуальної поведінки останнього.

Метою застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2) знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України);

3) незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні (п. З ч. 1 ст. 177 КПК України);

4) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України);

5) вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_8 відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 126120 грн., яка внесена за нього, і на даний час ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - заставу та відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У підготовчому судовому засіданні, ухвалою Виноградівського міськрайонного суду від 23.09.2022 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 286 та ч. 4 ст. 296 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито.

Цією ж ухвалою повернуто заставодавцю заставу в сумі 126 120,00 гривень внесену 01 грудня 2020 року (квитанція № 31 від 01.12.2020 призначення платежу: застава за ОСОБА_4 за рішенням суду/ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2020, справа № 308/11323/20, 1-кс/З08/5007/20) (а.п.137 т.1).

Також, повернуто ОСОБА_4 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який зберігається у Головному управлінні Державної міграційної служби в Закарпатській області.

Незаконну ухвалу суду від 23.09.2022 апеляційним судом скасовано, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано для розгляду по суті до Виноградівського районного суду.

На даний час відносно ОСОБА_4 не обрано жодного запобіжного заходу, а від так просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, прокурор подане клопотання підтримав.

Представникик потерпілих ОСОБА_7 , підтримав доводи прокурора.

Представник потерпілоих ОСОБА_6 клопотання залишила на розсулд суду.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просили суд відмовити прокурору у задоволенні клопотання, вказав, що будь-яких спроб переховуватися від органів досудового розслідування ОСОБА_4 не здійснював, завжди з`являвся для проведення процесуальних дій на досудовому слідстві, а з моменту провадження справи в суді не пропустив жодного судового засідання. Також обвинувачений вказав, що має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі.

Інші особи, що перебувають у статусі потерпілих у даному кримінальному провадженні до суду не з`явилися, надали заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

Дослідивши клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, вислухавши думки прокурора, представників потерпілих, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов до таких висновків.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 ч.1 КПК України).

Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п.9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч.2 ст. 132 КПК України).

Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст. 176 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення (ст. 177 КПК України).

Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше (ст. 178 КПК України).

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого (ст. 315 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Так ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 286 та ч. 4 ст. 296 КК України, які за правилами ст..12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується усією сукупністю наявних у кримінальному провадженні матеріалів, змістом обвинувального акту та іншими доданими до нього матеріалами.

Відомості, викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, ту обставину, що що будь-яких спроб переховуватися від органів досудового розслідування ОСОБА_4 не здійснював, завжди з`являвся для проведення процесуальних дій на досудовому слідстві, а з моменту провадження справи в суді не пропустив жодного судового засідання.

При цьому, обвинувачений має достатню кількість стійких соціальних зв`язків.

Таким чином, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду.

Також, є не доведеним ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків інших можливих причетних до кримінальних правопорушень осіб, оскільки кримінальне провадження знаходилось на стадії досудового розслідування з 2013 року із з цього часу по день розгляду клопотання, обвинувачений, перебуваючи на волі не вживав заходів, щодо впливу на свідків чи потерпілих. Доказів впливу на свідків чи потерпілих органом досудового розслідування, за час досудового розслідування встановлено не було не виявлено.

Разом з тим, суд вважає недоведеними ризик визначений у клопотанні прокурора перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки окрім того, що вказаний ризик наведений у клопотанні, такий жодним чином не обґрунтований, а клопотання не містить будь-яких доводів, щодо того в чому саме буде полягати такий ризик.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то вказаний ризик прокурором обгрунтовано тим, що ОСОБА_4 , не позбавлений водійських прав, що на думку прокурора свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Інших доводів, щодо існування такого ризику, як вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором не зазначено, а тому цей ризик суд вважає недоведеним та належно не обґрунтованим.

Разом з тим, обґрунтувавши, наявність ризиків позапроцесуальної поведінки обвинуваченого, що передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор не довів обставин, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, зокрема обставин неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд враховує, що на цей час, щодо обвинуваченого не застосованого жодного запобіжного заходу, і обвинувачений, не будучи обмеженим дією будь-якого запобіжного заходу прибув до суду за першою вимогою, від суду не ухиляється.

Крім того, обвинувачений неодноразово викликався та прибував до суду, тобто не переховувався від суду та органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Прокурором доведено, що обвинуваченй підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 286 та ч. 4 ст. 296 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, на обвинуваченого слід покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України а саме: прибувати до суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 27, 176 - 179, 181, 182, 183, 184, 194, 201, 315 ч.3, 369, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Копію ухвали учасникам процесу негайно після її оголошення.

Попередити обвинуваченого, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1