КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 квітня 2024 рокуклопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19січня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 15.07.2020 року та накладено арешт на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , із позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просивпоновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що клопотання розглянуто у відсутність прокурора, копію ухвали не направлено, а отримано прокурором 02 лютого 2024 року, апеляційну скаргу направлено поштою 05 лютого 2024 року. З цих підстав просив поновити строк на оскарження.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, через порушення норм матеріального права.

Зазначає, що в описовій частині оскаржуваного рішення зазначено, що клопотання прокурора є обґрунтованим, яке підлягає задоволенню, при цьому слідчий суддя не зазначив в резолютивній частині обґрунтування часткового задоволення клопотання.

Крім того, слідчий суддя в оскаржуваному рішенні мотивувальної частини невірно вказав ПІБ прокурора, його посаду та номер кримінального провадження, відтак слідчий суддя приймаючи рішення про часткову відмову у задоволенні клопотання дослідив фактичні обставини, які не стосуються кримінального провадження.

Слідчим суддею не враховано ризики, щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного автомобіля підозрюваним та його спільниками, оскільки ОСОБА_8 продовжує користуватися автомобілем, а відтак реєстрація автомобіля на співмешканку ОСОБА_7 має лише формальний характер та спрямовано на перешкоджанню кримінальному провадженню.

Звертає увагу, що шкода завдана підозрюваним ОСОБА_8 становить 591 638, 5 грн., а вартість вказаного автомобіля становить 450 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, клопотання розглянуто у відсутність прокурора, копію ухвали не направлено, а отримано прокурором 02 лютого 2024 року, апеляційну скаргу направлено поштою 05 лютого 2024 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 15 липня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 267-1, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 31.03.2020, у Народицького селищного голови об`єднаної територіальної громади Житомирської області ОСОБА_9 , спеціаліста-землевпорядника Народицької селищної ради Житомирсьої області ОСОБА_10 та керівника ТОВ «Злагода Базар» ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Злагода Базар» у вигляді самовільного зайняття останнім земельної ділянки державної форми власності, яка розташована в зоні безумовного (обов`язкового) відселення на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, шляхом зловживання службовим становищем особою, яка постійно здійснює функції місцевого самоврядування.

09 листопада 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_8 перебував транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який ним придбано 20 жовтня 2021 року.

04 січня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_11 транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № № 0000025.

16 січня 2024 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , із позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, та забезпечення можливості спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя, зважаючи на те, що транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , відповідає критеріям речового доказу та постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_11 від 04.01.2024 року його визнано речовим доказом у кримінальному проваденні, незастосування накладення арешту на майно може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України та вважав за необхідне з метою забезпечення збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно із позбавленням права на відчуження та розпорядження.

Однак, в частині заборони користування транспортним засобом, слідчий суддя відмовив, оскільки така заборона є необґрунтованою. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором не доведено необхідність встановлення заборони користування арештованим автомобілем, як це вимагає ч. 11 ст. 170 КПК України.

Посилання прокурора на те, що слідчим суддею в оскаржуваному рішенні мотивувальної частини невірно вказано ПІБ прокурора, його посаду та номер кримінального провадження, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та може бути вирішено відповідно до ст. 379 КПК України.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали клопотання, надані документи на його обґрунтування та докази на його спростування, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя частково задовольнив клопотання про накладення арешту на майно.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19січня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 757/2122/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/2124/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України