ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1633/24 Справа № 184/1667/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

законного представника: ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у місті Кривому Розі Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційнуі скаргу прокурора ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000907 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

Встановила:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Покров, Дніпропетровської області, громадянина України, який не працює, з освітою середньою-професійною, не одружений, судимості не має, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , -

визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироку суду першої інстанції, неповнолітній ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що 6 листопада 2018 року о 01:00 год. перебував на сходинковому майданчику у під`їзді АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у останнього відбулася сварка із своїм сусідом ОСОБА_11 , в ході якої у неповнолітнього ОСОБА_8 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

В цей же день і час, знаходячись на сходинковому майданчику у під`їзді АДРЕСА_2 , неповнолітній ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного наміру підійшов до ОСОБА_11 та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком у життєво важливий орган - голову, від чого останній впав.

Після чого, в цей же день і час, знаходячись там же, неповнолітній ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно безпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_11 не менше 20 ударів по тулубу ногами по життєво важливим органам в області живота.

Вказаними навмисними діями неповнолітній ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: гематом та саден волосяної частини голови та обличчя, закритої травми тулубу (грудної клітини та черевної порожнини), яка супроводжувалась розривом кореня брижі та великого сальника і призвело як до внутрішньочеревної, так і позаочеревної кровотечі (наявність крові в черевній порожнині та гематоми позаочеревного простору), лівобічного пневмоторакса, гематом та саден спини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді: гематом та саден волосяної частини голови та обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити доповнити резолютивну частину вироку посиланням на ст. 104 КК України, як на підставу звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що на момент вчинення злочину ОСОБА_8 було 16 років, а тому кримінальне провадження та призначення покарання повинно відбуватися з урахуванням особливостей, встановлених щодо неповнолітніх осіб. Той факт, що ОСОБА_8 досяг повноліття під час провадження, не виключає застосування до нього особливостей, що поширюються на неповнолітніх осіб, оскільки статус набувається особою виключно на момент вчинення злочину.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, тому колегія суддів вирок суду в цій частині не переглядає. Судовий розгляд у суді першої інстанції проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 104 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (ст.ст. 75-78 КК України) з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, у зв`язку з чим при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, суд мав керуватись не лише ст. 75 КК України, але й ст. 104 КК України.

Однак, суд першої інстанції застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 звільнення від відбування призначеного покарання не врахував, що застосування такого звільнення щодо неповнолітніх, окрім ст.75 КК України, окремо передбачено ст.104 КК України та не послався на вказану норму кримінального закону у вироку.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги, що злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим, скоєно останнім у неповнолітньому віці, обвинувачений звільняється від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За наведених вище обставин, оскаржений вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, змінити в частині призначення остаточного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_8 до покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді