УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 Справа №607/6353/24 Провадження №1-кп/607/1301/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисниці ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду під час підготовчого судового засідання, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.153 КК України, в кримінальному провадженні №0002135, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153 КК України, обґрунтована підозра у вчиненні якого доводиться зібраними в ході досудового розслідування доказами. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та усвідомлюючи міру покарання, у виді позбавлення волі на строк до 5 років, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі та знаючи їх місце проживання, обвинувачений може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі неправдивих показів або відмови від добровільно наданих показань. Також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки під час вручення йому повідомлення про підозру останній відмовився отримувати та ставити підпис про отримання, а також відмовився отримувати повістки про виклик до старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, що свідчить про його небажання співпрацювати із органами досудового розслідування та свідоме затягування досудового слідства. Крім того, повідомлення про підозру та повістки також були надіслані йому поштовим зв`язком. Отримавши вказані повідомлення ОСОБА_4 до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області не з`явився та про причини не повідомив, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку та перешкоджання швидкому завершенню досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечив, посилаючись на недоведеність ризиків, які вказані у клопотанні прокурора. Просить врахувати, що на його утриманні перебуває дочка ОСОБА_6 , яка має розлади психіки та потребує постійного догляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримала доводи обвинуваченого та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 на домашній арешт. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 є особою, яка не має судимості, притягується до відповідальності вперше, має постійне місце проживання, здійснює постійно догляд за донькою ОСОБА_6 , яка має розлади психіки, потребує постійного догляду та лікується в КП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з діагнозом параноїдна шизофринія. Ризики, визначені у ст..177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час присутні, при цьому запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ознайомившись із клопотаннями сторін, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153 КК України вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство). Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, доведеним є ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який доводиться тим, що ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та усвідомлюючи міру покарання, у виді позбавлення волі на строк до 5 років, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, наявним є ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі та знаючи їх місце проживання, він може незаконно здійснювати на них тиск, з метою дачі неправдивих показів або відмови від раніше наданих показань, що може негативно вплинути на хід судового розгляду.

Також суд враховує посилання прокурора у клопотанні на неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час досудового розслідування, що підтверджує наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПУ України.

Також суд враховує ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. На думку суду, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому, суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав, для продовження строку тримання під вартою та обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Зокрема, доказів існування будь-яких обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

При цьому обставини, на які посилається захисник обвинуваченого, як на підстави для зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, не спростовують наявності ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.4 ч.1 ст.177 КПК України і не є підставами для зміни обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває дочка ОСОБА_6 суд оцінює критично, оскільки доказів необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_6 , сторона захисту суду не надала.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Разом з тим суд вважає, що продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції" - тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Враховуючи фактичні обставини справи, тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_4 та дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та майновий стан, беручи до уваги вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України, суд не вбачає виключних підстав які б свідчили про неможливість визначення ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні розміру застави в межах, встановлених законом. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі, що становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбаченихст.194 КПК України

Також прокурор заявив клопотання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні у закритому судовому засіданні.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Потерпіла ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності.

Із врахуванням думки учасників кримінального провадження та вимог КПК України, суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у даному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні.

Доводи прокурора щодо здійснення судового провадження у закритому судовому засіданні є необґрунтованими, оскільки з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, судом на даний час не встановлено обмежень, передбачених положеннями ч. 2 ст. 27 КПК України, для прийняття рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Крім того, потерпіла ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явилась та клопотання про проведення судового розгляду у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні не заявила.

Також суд враховує, що санкцією ч.1 ст.153 КК України встановлено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Отже, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , для прийняття рішення про міру відповідальності необхідно доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь стосовно нього.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 в частині виклику свідка ОСОБА_6 , суд зазначає, що у відповідності до положень ст.314 КПК України, клопотання сторін щодо виклику свідків в судове засідання на стадії підготовчого провадження судом не вирішується.

Згідно ст.327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, а у випадку неможливості забезпечити присутність свідків під час судового розгляду можна заявити клопотання про сприяння стороні обвинувачення у забезпеченні їх явки шляхом здійснення судового виклику, надавши докази вжиття заходів щодо їх прибуття в суд

У зв`язку з наведеним суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам право заявляти клопотання щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, в тому числі виклику свідків, під час судового розгляду в порядку передбаченому ст.ст.327, 349 КПК України.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 314, 316, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

На підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.1 ст.153 КК України призначити судовий розгляд кримінального провадження Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у відкритому судовому засіданні на 22 квітня 2024 року в 14 год. 00 хв.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 на домашній арешт, відмовити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 11 червня 2024 року.

ОСОБА_4 визначити заставу - 20 (двадцять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Тернопільській області.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду; повідомляти суду про зміну місця проживання; з`являтися за вимогою до суду; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із потерпілою і свідками вказаними у реєстрі матеріалів досудового розслідування, на строк до 11 червня 2024 року 23 год. 59 хв., або до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених на нього обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії.

Строк дії ухвали закінчується 11 червня 2024 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити сторонам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

Доручити органу пробації скласти досудову доповідь стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , яку надати Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області до 22 квітня 2024 року.

Копію ухвали надіслати до органу пробації Міністерства юстиції України для виконання.

Роз`яснити сторонам:

- відповідно до ст.23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

- згідно ст.327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, а у випадку неможливості забезпечити присутність свідків під час судового розгляду можна заявити клопотання про сприяння стороні обвинувачення у забезпеченні їх явки шляхом здійснення судового виклику, надавши докази вжиття заходів щодо їх прибуття в суд.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1