Справа № 745/1094/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/383/24
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000476 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Петрівка, Щорського району, Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта неповна середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 05.09.2023 Сосницьким районним судом за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 240 годин,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1912 грн. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що в кінці травня 2023 року, близько 14.00 години, більш точний час та дату органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості на території стрільбища, що на околиці смт Сосниця, Чернігівської області, праворуч від автодороги «Чернігів - Грем`яч» (Р-12) на 89 км, знайшов предмети, схожі на корпус ручної гранати та запал до неї, які в подальшому, умисно привласнив, таким чином без передбаченого законом дозволу придбав, та потім переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому зберігав під накриттям погребу без передбаченого законом дозволу.

20.06.2023, у період часу з 11:49 год по 12:37 год, в ході проведення обшуку господарства, розташованого за вищевказаною адресою, за місцем проживання ОСОБА_8 , працівниками Корюківського районного відділу поліції вилучено предмети, схожі на корпус ручної гранати та запал до неї.

Відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи №CE-19/125-23/6747-BTX від 26.06.2023, надані на дослідження предмети, вилучені 20.06.2023 в ході обшуку господарства, за місцем проживання ОСОБА_8 , є корпусом ручної гранати RGD-5 та запалом ручних гранат ДВМ, які у конструктивному поєднанні є ручною гранатою RGD-5, являється вибуховим пристроєм, придатним до вибуху.

Таким чином, ОСОБА_8 з кінця травня 2023 року по 20 червня 2023 року без передбаченого законом дозволу, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, умисно придбав, переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу у господарстві за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вибуховий пристрій, а саме ручну гранату RGD-5, придатну до вибуху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій його підзахисного, просив змінити вирок місцевого суду та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Апелянт вказує на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Положеннями ст.ст. 50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінального правопорушення; врахував висновок органу пробації; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, що передбачений санкцією ч.1 ст.263 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий (8 разів), через незначний проміжок часу після відбуття попереднього покарання знову вчинив злочин, тобто на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування до нього положень ст.75 КК України, як на цьому наполягає сторона захисту.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4