У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинувачена ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/23/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки , мешканки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , незакінчена освіта бакалавр, працюючої економістом в ТОВ Міст Буд, не одруженої, раніше не судимої,

-у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено їй у покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обрано.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_5 в порядку виконання вироку.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 , відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення (тримання під вартою) у період з 15.06.2019 року 19 год. 15 хв. по 22.08.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати пов`язані з залученням експерта в розмірі 7222,46 грн (сім тисяч двісті двадцять дві гривні 46 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 - 1 506 799,00 грн (один міліон п`ятсот шість тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень) у відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , - 800 000 грн (вісімсот тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди та 178 580,00 грн (сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень) завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 , - 200 000 грн (двісті тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди та 347200,11 грн (тристо сорок сім тисяч двісті гривень) завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2019 року на: автомобіль марки «Porsche» моделі «Cayenne» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 та вилучені речі - скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

15 червня 2019 року, близько 19 години 15 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи ввіреним їй транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Porsсhe», моделі «Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по вулиці Слов`янська Набережна в місті Ужгород, зі сторони площі Богдана Хмельницького в бік вулиці Баб`яка, та проїжджаючи ділянку вказаної вулиці, навпроти будинку АДРЕСА_2 , де дорога має заокругленість праворуч, водій ОСОБА_5 порушуючи вимоги п.п. 1.2.; 1.3.; 1.10. 2.1. а), б); 2.3. «б»; 10.1. 11.3. та 12.1. 12.4. «Правил дорожнього руху України», не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб, проявила неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не обрала безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним при виборі безпечної швидкості руху , не урахувала дорожню обстановку та дорожні умови чим не забезпечила безпеку дорожнього руху, не втримала керований нею автомобіль у межах своєї смуги руху та виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , який у той час рухався по зустрічній для водія ОСОБА_5 смузі руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Ford» моделі «Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №271 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, ЗТТГК, забій грудної клітки, забій легені. Відкрите проникаюче ЧМТ (15.06.2019 р). Забій головного мозку важкого ступеню. Множинні переломи склепіння та основи черепа, переломом верхньої щелепи з гемо синусом. Двобічна епідуральна гематома в лобно-тімяних ділянках з окоруховими розладами. Стан після оперативного лікування: видалення епідуральних гематом. Двобічні пара-орбітальні гематоми. Закритий уламковий перелом середньо-верхньої третини обох кісток лівої гомілки із зміщенням. Закритий перелом основи основної фаланги першого пальця правої кисті із зміщенням.

Виникли вищеописані тілесні ушкодження в результаті дії тупих твердих предметів якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, під час ДТП при прямому контактуванні з зустрічним автомобілем який діяв з прикладанням значної сили по прямому ударі і укладаються в час і місце пригоди, тобто ДТП яке мало місце 15.06.2019 року і по своєму механізму виникнення характерні для водія легкового автомобіля і не характерні для пасажира салону легкового автомобіля.

Беручи до уваги характер і локалізацію тілесних ушкоджень які були спричиненні гр. ОСОБА_7 , та які були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3. (б,в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і були небезпечними в момент заподіяння.

Таким чином, своїми діями, які виразилися: в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуваний вирок суду є незаконним. Стверджує, що ОСОБА_5 призначено занадто суворе покарання. Посилається на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю. Звертає увагу на те, що суд відхилив як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої, зазначивши, що щире каяття полягає у визнані своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуд своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, принесенні вибачення потерпілому, розуміння наслідків своїх дій, що не було встановлено в ході судового розгляду. Крім того, як обставину, яка пом`якшує вину обвинуваченої суд відхилив добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим з підстав, що договір про часткове відшкодування шкоди від 20.08.2019 року (Т. 2 а.с. 51), укладений між матір`ю обвинуваченої та потерпілою ОСОБА_11 , оскаржується у судовому порядку.

Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вирок в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 змінити, зменшивши розмір відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, потерпілого та його представника, думку прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, та відповідно кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються і визнаються такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

При цьому, сторонами кримінального провадження не оспорюється і вид та строк призначеного обвинуваченій ОСОБА_5 покарання позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо незастосування судом першої інстанції положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та визнання нею вини у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної та обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання в межах санкції даної норми у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом із тим, суд відхилив як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої, зазначивши, що щире каяття полягає у визнані своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуд своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, принесенні вибачення потерпілому, розуміння наслідків своїх дій, що не було встановлено в ході судового розгляду.

Вказаний висновок суду не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження з огляду на наступне.

Така форма посткримінальної поведінки особи як щире каяття свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Про реальне відчуття в обвинуваченої жалю за скоєне, осуд своїх дій та намагання допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені ними страждання свідчать матеріали справи.

Встановлено, що у судовому засіданні 22.05.2023 року присутній на засіданні потерпілий ОСОБА_7 від одержання відшкодування шкоди у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що еквівалентно 111 000 (сто одинадцять тисяч) грн. відмовився, що стверджується звукозаписом судового засідання за 22.05.2023 року.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 під час судового розгляду не заперечував факт того, що обвинувачена попросила в нього вибачення за скоєне та неодноразово просила про зустріч для відшкодування завданої нею шкоди.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, захисник ОСОБА_6 надала роздруківки з мережі «Інтернет» зі статтями (надаються статті з різних сайтів), які підтверджують неодноразові відмови потерпілої сторони від допомоги зі сторони обвинуваченої, а також підтверджують матеріальну допомогу жителів міста Ужгород і не тільки у зібрані коштів на лікування постраждалого ОСОБА_12 .

Апеляційний суд звертає увагу на надані статті суду, де дружина потерпілого ОСОБА_13 зазначає, що для неї принципово не отримувати коштів від обвинуваченої.

Натомість, в матеріалах кримінальної справи є підтвердження про все ж таки отримання потерпілою стороною коштів від обвинуваченої в якості компенсації за вчинене (це нотаріально завірений договір та дві розписки від дружини постраждалого - ОСОБА_14 ), а також є підтвердження (документи містяться в матеріалах справи) щодо неодноразових спроб надсилання потерпілій стороні коштів в якості компенсації, шляхом використання поштових переказів, які були відхилені потерпілими.

Обвинувачена через адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні в присутності всіх сторін по справі пропонувала кошти потерпілим в якості компенсації та була готова передати їх.

Вказані факти свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_5 розкаюється, усвідомлює свою вину та неодноразово намагалась зменшити негативні наслідки скоєного шляхом здійснення спроб відшкодувати нанесену шкоду.

Також, колегія суддів звертає увагу на заяву від ОСОБА_15 (матері обвинуваченої) щодо відмови від позову та закриття провадження по справі №308/1394/21 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_11 про визнання недійсним правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Колегія суддів вважає, що добровільне часткове відшкодування обвинуваченою ОСОБА_5 потерпілим завданої шкоди є додатковою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій.

Зміна поведінки потерпілих з питання щодо відшкодування збитків не може свідчити про ухилення обвинуваченої від намагання відшкодувати такі.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що наведені вище обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, та в сукупності з встановленими судом даними про особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, дають суду підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на два роки, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, та буде достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання апеляційного суду таке покарання відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_5 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Що стосується доводів сторони захисту щодо вирішення цивільних позовів, а саме змінити та зменшити розмір відшкодування.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченої відшкодування потерпілим, підтверджені належними доказами, а отже підлягали задоволенню.

З цих підстав, апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи та проживання.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді