Справа №385/831/24
Провадження №1-кп/385/100/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2024 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайвороні Кіровоградської області в залі судових засідань Гайворонського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження №0000088 від 28.05.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гайворон, Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не депутата, працездатного, який не працює та не навчається, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, приблизно 01 червня 2012 року, у денний час доби, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на самовільне будівництво одноповерхової будівлі «дачного будинку» на самовільно зайнятій ділянці, яка знаходиться у комунальній власності Гайворонської міської ради.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , у період часу з 01 червня 2012 року по 30 серпня 2016 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю та їх державної реєстрації, а також без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, у порушення вимог ч. 1 ст. 81; ч. 2 ст. 95; ч. 1 ст. 96; ч. 1 ст. 116; ч. 3 ст. 125; ст. 126; ч. 1 ст. 152; ч. 1 ст. 153 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про стимулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, самовільно здійснив будівництво одноповерхової будівлі - дачного будинку, площею 30 м2 на капітальному фундаменті виготовленому з гранітного каменю, який скріплено між собою бетоном та стіни вказаної будівлі виготовлені з цегли стандартного розміру, яка скріплена між собою розчином цементу, проектна документація щодо якої не погоджувалась у встановленому законом порядку, на самовільно зайнятій ним земельній ділянці площею 1335,37 м2, що знаходиться у комунальній власності Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області та відноситься до земель житлової та громадської забудови, розташована за координатами 48° 20' 49" північної широти НОМЕР_1 " східної довготи в АДРЕСА_1 яку по периметру обгородив парканон, який входить до урізу води річки «Південний Буг».

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.197-1 КК України, а саме: самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

07.06.2024 року від обвинуваченого на адресу суду надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню №0000088 від 28.05.2024 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав раніше подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні відносно нього у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та просить суд його задовольнити.

Прокурор та представник потерпілої юридичної особи в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження, слід задовольнити, з наступних підстав.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України (в редакції закону на час вчинення інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення), а саме: самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці за вчинення якого передбачена відповідальність у виді штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції закону на час вчинення інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України.)

В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Відповідно до ст. 12 КК України (в редакції закону на час вчинення інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення), кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України (в редакції закону на час вчинення інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення), відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №760/18016/15-к від 09.04.2019, виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст.284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акту вбачається, що подія за участю обвинуваченого ОСОБА_3 мала місце в період з 01 червня 2012 року по 30 серпня 2016 року.

Таким чином з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення спливли, зокрема 30 серпня 2019 року.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому ОСОБА_3 заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує проти закриття провадження з відповідних підстав, ним подано відповідне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові доказипо справі відсутні.

Керуючись ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 286, 370, 372, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000088 від 28.05.2024 відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6