Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/1905/24
Провадження №1-кп/523/1008/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2024

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 від 04.01.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Одеси, з середньою освітою, офіційно не працевлаштована, заміжня, маючої 4 малолітніх дітей, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима, останній раз: 29.09.2022 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України штраф 34000 гривень;

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, ОСОБА_4 , що вона будучи раніше судимою за вчинення корисливих умисних кримінальних правопорушень, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила умисний, корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 31 грудня 2023 року приблизно о 23:00 (більш точний час в ході досудового слідства не встановлено), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в парку «Зоряний», розташованого по вул. Марсельській в м. Одесі, визначила предметом свого кримінально-протиправного посягання на майно, яке належить ОСОБА_5 a саме мобільний телефон марки «SAMSUNG J7» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , SN RF8JA1JNZRB, вартістю 2200 грн.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до потерпілого ОСОБА_5 та шляхом обману під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросила у нього мобільний телефон марки ««SAMSUNG J7» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , SN RF8JA1JNZRB, вартістю 2200 грн. не маючи наміру його повертати. У свою чергу ОСОБА_5 , будучи впевненим у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про її дійсні наміри, добровільно передав останній свій мобільний телефон марки ««SAMSUNG J7» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , SN RF8JA1JNZRB, вартістю 2200 грн.

Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволік свою увагу, утримуючи при собі мобільний телефон потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись мобільним телефоном потерпілого на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2200 грн.

Крім того, 1 січня 2024 року приблизно о 20:00 (більш точний час в ході досудового слідства не встановлено), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , визначила предметом свого кримінально-протиправного посягання на майно, яке належить ОСОБА_6 .. a саме мобільний телефон марки «SAMSUNG А10» в корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 2000 грн.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до потерпілого ОСОБА_6 та шляхом обману під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросила у нього мобільний телефон марки «SAMSUNG А10» в корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 2000 гривень, не маючи наміру його повертати. У свою чергу ОСОБА_6 , будучи впевненим у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про її дійсні наміри, добровільно передав останній свій мобільний телефон марки «SAMSUNG А10» в корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 2000 гривень. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволік свою увагу. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, утримуючи при собі мобільний телефон потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись мобільним телефоном потерпілого на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2000 грн.

При допиті обвинувачена ОСОБА_4 , винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, визнала повністю та пояснила суду, що 31.12.2023 познайомилась з потерпілим та попросила в нього мобільний телефон марки « Samsung А 10» під вигаданим приводом подзвонити, помітила, що він відволікся та забрала його телефон, який пізніше продала у м. Одесі. Також 01.01.2024 року поблизу будинку АДРЕСА_3 , підійшла до незнайомого чоловіка та попросила в нього під вдаваним приводом подзвонити його мобільний телефон марки «Samsung А 10», побачила, що чоловік відволік свою увагу, забрала собі його мобільний телефон та продала на базарі. Грошові кошти витратила на їжу для своїх дітей.

Отримавши покази обвинуваченої ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 , за ст. 190 ч. 2 КК України, а саме заволодіння чужого майна шляхом обману (шахрайство) вчинене повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 190 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченій ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачена ОСОБА_4 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинила не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого їй правопорушення, ОСОБА_4 , усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , її поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що вона є осуднною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_4 , щиро розкаялась у вчинені кримінального правопорушення, надала суду правдиві покази.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є активне сприяття розкриттю злочину, щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченої, те що ОСОБА_4 , раніше судима до покарання у вигляді штрафу, який на час постановлення вироку не сплатила, шкода потерпілим вішкодована у повному обсязі, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, ОСОБА_4 , має на утримані 4- х дітей, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 29.09.2022, за яким ОСОБА_4 призначене покарання у вигляді штрафу 34000 гривень, слід виконувати окремо, враховуючи, що штраф нею не сплачено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , - обрати у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позов відсутній.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі « Samsung G7» - вважати повернутим за належністю власнику, мобільний телефон « Samsung A 10» - вважати повернутим власнику за належністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 190 ч.2 КК України і призначити їй покарання за ст. 190 ч. 2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 29.09.2022, за яким ОСОБА_4 призначене покарання у вигляді штрафу

34000 гривень, виконувати окремо.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , - обрати у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, після набрання вироком законної сили засуджену ОСОБА_4 взяти під варту та направити до місця відбування покарання.

В цій частині вироку доручити виконання відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Цивільні позов- відсутній.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно на ст.100 КПК України, речові докази речові докази по справі, а саме мобільний телефон «Samsung G7» - вважати повернутим за належністю власнику, мобільний телефон «Samsung A 10» - вважати повернутим власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апелляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1