КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 12 квітня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області частково задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на два місяці, тобто до 12 червня 2024 року включно, з його утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Цією ж ухвалою, суд визначив для ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов'язків, передбачених КПК України, у вигляді 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн., у разі внесення якої поклав на нього наступні обов'язки:

- прибувати до суду за його першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- утримуватися віл спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до уповноваженого органу документи, які дають право на виїзд з України та в'їзд в Україну.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, врахував те, що ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, не перестали існувати, а саме, враховуючи тяжкість покарання, залишається можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків, які не допитані в судовому засіданні.

Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав лише на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування та наведення будь-яких належних доказів.

Як вважає обвинувачений, суд не перевірив належним чином заявлених ризиків та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що судом при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших, альтернативних, запобіжних заходів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки від прокурора, обвинуваченого та його захисника, які були належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, не надходило клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а також на те, що інкриміновані йому дії та обставини їх вчинення, що зазначені в обвинувальному акті, не підтверджуються показаннями свідків та не відповідають презумпції невинуватості, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 червня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на два місяці, до 12 червня 2024 року включно, з визначенням застави у вигляді сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн., - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ ____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 363/3269/23

Номер провадження: 11-кп/824/3793/2024

Категорія: ч. 4 ст. 186КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1