Житомирський апеляційний суд
Справа №286/5265/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження №286/5265/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий та адміністративної відповідальності також не притягувався. Має виключно позитивні характеристики за місцем проживання, має родичів, у яких є можливість у разі потреби надати останньому необхідну матеріальну допомогу. Обвинувачений співпрацював із органом досудового розслідування та частково визнав свою вину. Вказує, що ризики, передбачені п.1,3 на які посилється прокурор, недоведені, а тому більш м`який запобіжний захід цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Народицького районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

До початку судового засідання захисник обвинуваченого подав до суду письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Прокурор до початку судового засідання подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки він реєстрації місця проживання не має, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, які ще не допитувалися та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, не працює, на утриманні осіб не має, є громадянином російської федерації, проживає поблизу кордону без реєстрації, а також доведеність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Також, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та клопотань ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду зокрема про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, колегія суддів переглядає судове рішення лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Як вбачається з контрольного судового провадження №286/5265/23, в провадженні Народицького районного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2023 року за № 0000442.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183-184, 193-194, 196, 199 КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Також судом враховано, що ОСОБА_8 не працює, не має постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, є громадянином російської федерації та фактично проживає без реєстрації в населеному пункті поблизу кордону, а тому під тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду та з метою уникнення відповідальності може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Отже, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, суд першої інстанції вважав недоведеним стороною обвинувачення ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, оскільки останній раніше не судимий.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою. Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції також обгрунтовано не визначив розміру застави.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності зазначених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, міцних соціальних зв`язків не має, є громадянином російської федерації та не має зареєстрованого місця проживання, а тому під тяжкістю можливого покарання існує реальний ризик можливості переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні обґрунтований тим, що останні судом ще не допитані, тому є достатні підстави вважати, що існує реальний ризик впливу на них з метою зміни останніми показів.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які були підставою для застосування, а в подальшому і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ..

Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися, враховуючи наведені обставини та дані про особу обвинуваченого.

Зазначення апелянтом про те, що відносно ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 квітня 2024 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :