Провадження №: 1-кп/755/227/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" травня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку ст.206 КПК України, у кримінальному провадження №0001708 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Макіївка Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, вдови, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Родинське Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, особи з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Родинське Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого малолітню дитину, 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.311 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть питання, що вирішується.

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва (на стадії судового розгляду) перебуває кримінальне провадження №0001708 від 04.07.2022 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.311 КК України (справа №755/19826/23, провадження №755/227/24).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , відносно якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та який перебуває в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» звернувся до суду зі скаргою на неналежні умови утримання під вартою. Зокрема, обвинувачений звертав увагу на переповненість запліснявілої та брудної камери, в якій він утримується разом з іншими 26 особами, недостатню кількістю ліжко-місць (на 27 осіб, які перебувають у камері, розміщено лише 23 ліжка), відсутність або обмежений доступ до душу, який розташований у камері, при цьому надається лише холодне водопостачання, санвузол розміщений у камері без жодних розмежувань, низьку якість харчування.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні не вбачав підстав для прийняття судового рішення в порядку ст.206 КПК України, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів, які б доводили наведені обвинуваченим обставини та захисники не позбавлені права самостійно звернутися зі скаргами до уповноважених органів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 , з урахуванням наданих обвинуваченим ОСОБА_3 пояснень, звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів, в порядку ст.206 КПК України, зокрема щодо перевірки умов утримання обвинуваченого ОСОБА_3 , яке інші захисники та обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали.

Разом з тим, на запитання суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 повідомив про те, що з даними скаргами обвинувачений звертається вперше, раніше ні йому, ні суду зазначені обставини не повідомляв.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд та висновки суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; забезпечення права на захист.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини передбачені ст.206 КПК України.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно з ч.7 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому ч.6 цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про попереднє ув?язнення» тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно з ч.5 даного Закону забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув`язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства.

Статтею 5 Загальної декларації прав людини визначено, що ніхто не повинен зазнавати тортур, або жорстокого, нелюдського, або такого, що принижує його гідність, поводження і покарання.

Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з статтею 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мельник проти України», в якому суд визнав порушенням тримання особи під вартою саме в незадовільних санітарних умовах, та «Сукачов проти України», в якому ЄСПЛ розглядались питання щодо невідповідності організаційних засад утримання осіб під вартою, а також рішення ЄСПЛ, в яких Суд зауважив на тому, що за певних умов тривалість утримання особи під вартою може бути визнана виправданою з точки зору ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні «Харченко проти України» ЄСПЛ визнав, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Разом з тим, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених, яке має адекватно охоронятись.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Сукачов проти України» (заява №14057/17) констатував порушення статті 3 Конвенції у зв`язку із сукупністю неналежних умов тримання заявника під вартою, таких як, переповненість у камерах, погане освітлення та вентиляція, неналежні санітарно-гігієнічні умови, обмеження одногодинними щоденними прогулянками.

Суд також вказав, що констатовані у цьому рішенні порушення є наслідком масштабної структурної проблеми, що є результатом неналежного функціонування пенітенціарної системи в Україні. Зважаючи на відсутність прогресу у вирішенні цієї проблеми з 2005 року та неодноразові вказівки Європейського суду та Комітету міністрів Ради Європи Суд вирішив застосувати процедуру пілотного рішення у цій справі та вказав на заходи, яких необхідно вжити для вирішення цієї проблеми.

Аналіз практики ЄСПЛ приводить до висновку, що стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також накладає процесуальний обов`язок проводити «ретельне і ефективне розслідування», якщо особа пред`являє «скаргу, що підлягає доведенню» на жорстоке поводження в порушення статті 3 Конвенції. Обов`язок розслідування розповсюджується на твердження про жорстоке поводження, вчинене як приватними особами, так і представниками держави.

Процесуальна складова статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає «проведення ретельного та ефективного розслідування», «здатного привести до встановлення винних осіб та їх покарання». Таке розслідування має бути порушене exofficio за відсутності скарги, якщо мають місце достатньо чіткі вказівки на те, що мали місце тортури чи жорстоке поводження.

Процесуальний обов`язок також вимагає, щоб, якщо факти справи це виправдовують, розслідування має приводити до порушення ефективного кримінального, дисциплінарного чи іншого подібного провадження по застосуванню закону до осіб, які є винними у жорстокому поводженні.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

В межах здійснення функцій національного превентивного механізму Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини здійснюється відвідування місць утримання під вартою, визначених у статті 4 Факультативного протоколу до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання (далі - Факультативний протокол), з метою посилення, якщо необхідно, їхнього захисту від катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання. За результатами таких візитів відповідним органам надаються рекомендації для поліпшення поводження з позбавленими волі особами та умов їхнього утримання.

Відповідно до положень Факультативного протоколу та Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23 грудня 1997 року №776/97 в структурі Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини функціонує Департамент з питань реалізації національного превентивного механізму.

Повноваження національного превентивного механізму, закріплені у Факультативному протоколі, повною мірою відображені у структурі Департаменту національного превентивного механізму.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність доручити адміністрації Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести перевірку викладених вище скарг щодо неналежних умов утримання осіб, взятих під варту, в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст.3, 28, 55 Конституції України, ст.ст.2.7-9, 11, 206, 369, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Доручити адміністрації Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, в якій утримується обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести невідкладну перевірку належності умов тримання останнього під вартою, та, в разі встановлення неналежних умов утримання, вжити заходів щодо їх усунення.

Виконання ухвали доручити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та директору Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Про виконання даної ухвали повідомити суд у встановлений законом строк.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження, направити для виконання до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1