Справа № 591/3390/21
Провадження № 1-кп/591/216/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, що надійшов до суду, ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_6 за таких обставин:

27.03.2021 близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , куди в цей час на таксі прибула його знайома ОСОБА_6 , в ході конфлікту, який виник між ними на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 є жінкою, значно слабшою за нього, перебуваючи у положенні стоячи навпроти потерпілої, наніс їй не менше 3-х ударів кулаками рук в ділянку обличчя та голови, внаслідок чого у неї утворились тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя та садна лівого коліна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 забіг до приміщення АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла, звідки схопив кухонний ніж, з яким повернувся на вулицю, щоб завершити свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_6 до кінця та, перебуваючи у положенні стоячи навпроти останньої, наніс їй один удар лезом ножа в ділянку грудної клітини зліва, у зв`язку з чим у ОСОБА_6 утворилось тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для житія та здоров`я в момент їх заподіяння.

Смерть потерпілої ОСОБА_6 не настала через належне та своєчасне надання медичної допомоги, тобто через обставини, які не залежали від волі ОСОБА_5 .

Таким чином, на переконання органів досудового розслідування, ОСОБА_5 свій намір на вчинення кримінального правопорушення до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_6 було своєчасно надано належну медичну допомогу.

Такі дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто, як закінчений замах на умисне вбивство.

Але суд вважає, що вказане обвинувачення не доведене прокурором, виходячи з таких обставин.

В судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечував того, що вчинив злочин, визнав, що мала місце подія вчинення кримінального правопорушення, водночас не погодився з зазначеною стороною обвинувачення кваліфікацією його дій. Розповідав, що того дня, з самого ранку він разом з потерпілою, з якою проживав до події і на даний час продовжує проживати однією сім`єю, були в гостях у сусідів та святкували день народження сусідки ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_6 вжила занадто багато алкоголю, то вона пішла додому спати. Водночас, годин через 5 він побачив, що її немає вдома, і це його обурило. Потім він побачив, що на телефон доньки ОСОБА_6 телефонує ОСОБА_8 це колишній хлопець ОСОБА_6 , і такі обставини обурили його ще більше, оскільки він зрозумів, що ОСОБА_6 поїхала до свого колишнього. Коли через 2 години ОСОБА_6 під`їхала на таксі до будинку, то він разом з ОСОБА_9 палили біля під`їзду та пили слабоалкогольні напої. Він підійшов до таксі і між ним та ОСОБА_6 почалась сварка. Він просив ОСОБА_6 відповісти де вона була, а остання спочатку не відповідала, а потім почала говорити неправду, що його обурювало. При цьому, ОСОБА_6 була в стані сильного алкогольного сп`яніння і водій таксі попросив забрати ще алкоголь, який ОСОБА_6 поклала на заднє сидіння автомобіля. Він забрав алкоголь і тут же повикидав, після чого на емоціях двічі ударив ОСОБА_6 в обличчя. Але, ОСОБА_6 продовжувала на його питання брехати і не казала правду, що його обурювало ще більше і як чоловіка, і як людину. Він пішов додому, взяв ножа, щоб налякати ОСОБА_6 і щоб вона нарешті сказала йому правду про те, де вона була. Коли спустився з ножем у руках, то хотів налякати потерпілу і нанести їй ушкодження у руку, але випадково попав нижче руки, якою вона затулила обличчя, у тулуб між ребер. При цьому, умислу на вбивство у нього не було, він подумав, що і попав у руку, не цілився у тулуб. Відразу після нанесення ушкодження потерпілій він відійшов від неї, бо його «попустило» і він зрозумів, що «зірвався» та неправильно вчинив. Крові після нанесення удару ножем не бачив, а потерпіла після удару ножем так же сиділа і плакала. Кров у неї була на обличчі та долонях, якими вона закривала обличчя після нанесених ударів по носу та вуху. Коли приїхала поліція, то йому відразу наділи кайданки. Потім приїхала швидка, яка оглянула потерпілу та сказали, що її потрібно госпіталізувати, на що ОСОБА_6 неадекватно відреагувала: кричала, що нікуди не поїде, пручалась. В подальшому всі витрати на лікування він відшкодував. На даний час вони з потерпілою помирились, проживають однією сім`єю, потерпіла не має жодних претензій до нього, пробачила йому такий вчинок, він утримує і потерпілу, і її доньку від першого шлюбу, оскільки ОСОБА_6 не працює. Свій вчинок засуджує, розуміє, що заподіяв потерпілій тяжких тілесних ушкоджень під впливом емоцій, про вчинене шкодує та більше не піднімає руку на жінку.

Таким чином, обвинувачений стверджував, що не мав умислу на вбивство потерпілої, а заподіяв умисно ОСОБА_6 тих тілесних ушкоджень, про які зазначено в обвинувальному акті.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати саме за ч.1 ст.121 КК України і до таких висновків суд дійшов під час оцінки досліджених в суді доказів.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_5 є її хлопцем. Ніколи він їй не погрожував вбивством чи фізичною розправою і такого конфлікту, як у той день, ніколи раніше не було. 27.03.2021 року вони з ним посварились, бо ОСОБА_5 не хотів, щоб вона їхала до подруги в гості та щоб пила. Не дивлячись на це, близько 14-00 год. вона поїхала до подруги, де випила близько 2 літрів пива, після чого, близько 18-00 год. повернулась на таксі додому. Біля під`їзду будинку, в якому вона мешкає з донькою та мамою, її чекав ОСОБА_5 та її 11-річна донька, яку вона попросила винести телефон. ОСОБА_5 підійшов, відкрив двері таксі та запитав з ким і де вона була. Вона вийшла з таксі та стала говорити йому неправду, нести нісенітниці. ОСОБА_5 побачив, що вона в стані сильного алкогольного сп`яніння. Все це його розлютило, тому він її вдарив у обличчя 2 рази, від чого у неї з носу потекла кров. Потім вона з донькою пішли до під`їзду, але ОСОБА_5 відштовхнув її доньку та ще раз вдарив її, вона присіла та стала плакати. Ножа вона у ОСОБА_5 в руках не бачила, удару ножем вона не відчула, бо була в стані сп`яніння. Сусід викликав швидку і вже у кареті швидкої медсестра побачила, що в ділянці грудної клітини у неї кров, підняла одяг та побачила рану. Вона 6 днів лікувалась у стаціонарі. На даний час ніяких наслідків від отриманого ушкодження немає. Лікування батько обвинуваченого оплатив. Жодних претензій до обвинуваченого вона не має, вони примирились та у них все добре. На її думку, ніякого замаху на вбивство не було, її смерті ОСОБА_5 не бажав, а вийшло так, бо він був злий на неї. Просила суд, якщо ОСОБА_5 буде визнано винуватим, то призначити йому мінімальне покарання або взагалі не карати.

В письмовій позиції, яку потерпіла адресувала суду, вона знову просила врахувати, що ОСОБА_5 не мав намірів її вбивати, а діяв внаслідок неправильної її поведінки. Зазначала, що вони проживають однією сім`єю, ОСОБА_5 повністю утримує її та її доньку і інших джерел доходів вона не має. Відносини між ними на даний час доброзичливі і тому просила не призначати ОСОБА_5 покарання пов`язане з позбавленням волі. (а.с. 72 т.3).

Як вбачається з наданих суду письмових доказів, 27.03.2021 року о 18-42 год. на лінію «102» надійшло перше повідомлення від анонімного заявника про те, що остання з вікна спостерігає як на АДРЕСА_2 , біля ринку, двоє хлопців б`ють дівчину (а.с. 55 т.1).

В подальшому, цього ж дня о 19-50 на лінію «102» надійшов виклик від ОСОБА_10 про те, що до СОКЛ №5 була доставлена та госпіталізована у 1-шу хірургію ОСОБА_6 з діагнозом: зчмт? сгм? різана рана грудної клітки зліва, перелом спинки носа, носова кровотеча, стан алкогольного сп`яніння, яка пояснила, що її побив ОСОБА_5 ( а.с. 56 т.1).

Крім того, 27.03.2021 року слідчим була прийнята заява від ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якої остання просила провести перевірку по факту нанесення їй ножового поранення 27.03.2021 року близько 18-40 год. громадянином ОСОБА_5 та притягнути його до кримінальної відповідальності (а.с. 57-59 т.1).

Під час дослідження цих доказів судом в присутності потерпілої, остання повідомила, що відразу після подій вона була дуже зла на ОСОБА_5 . Крім того, перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не могла адекватно сприймати обставини. Подачу ж заяви про злочин ініціювали поліцейські, вони зачитали те, що написали у протоколі, а вона поставила свій підпис, бо була розлюченою на ОСОБА_5 .

Також 27.03.2021 року у приміщенні лікарні було оглянуто та вилучено речі потерпілої ОСОБА_6 , у тому числі: куртка з пошкодженням у вигляді порізу з передньої лівої сторони; светр сірого кольору, на лівому передньому боці якого виявлено плями речовини бурого кольору; штани сірого кольору зі слідами бурого кольору в області лівого коліна та з правої сторони вище коліна до стегна; бюстгальтер з плямою речовини бурого кольору з лівого боку вище чашечки та черевики з слідами речовини бурого кольору на передніх частинах (а.с. 86-93 т.1).

Згідно висновку експерта №94 від 14.05.2021 року у верхньому відділі лівої полички куртки, що належить ОСОБА_6 , виявлено колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії плоского колюче-ріжучого знаряддя, яке має відносно гостре лезо, дія якого відобразилась на краях пошкоджень і нижньому кінці пошкодження та П-подібний обушок з помірно вираженими ребрами, та могло бути спричинено клинком ножа, наданого на експертизу, або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями, ступенем гостроти леза, кінця (вістря), властивостями обушка (а.с.154-157 т.1).

До того ж, 21.04.2021 року з потерпілою ОСОБА_6 було проведено слідчий експеримент, під час якого остання в присутності понятих на місці відтворила події, які відбувались 27.03.2021 року та дії, які ОСОБА_5 вчинив відносно неї. Зокрема, показала, як ОСОБА_5 спочатку за волосся її витягнув з таксі та вдарив долонею правої руки в обличчя, а потім за волосся притягнув до бетонної конструкції, де наносив їй удари руками та ногами в область тулубу та обличчя (більш точно не пам`ятає). Після цих ударів вона присіла, а ОСОБА_5 схопив її руками за волосся та з розмаху наніс їй декілька ударів головою о бетонну конструкцію, яка була зліва від неї, а потім знову наніс близько 10 ударів ногами та руками по тулубу та обличчю. Потім ОСОБА_5 пішов до неї додому, а через декілька хвилин повернувся та вона побачила у його правій руці ніж. ОСОБА_5 підійшов до неї та з замахом з-за спини наніс їй удар ножем в область грудної клітки зліва (а.с. 60-66 т.1).

Під час дослідження цього доказу судом, потерпіла повідомила про те, що тиску на неї органами досудового розслідування не здійснювалось, але коли вона відмовлялась від проведення такої слідчої дії, то слідчий наполіг на проведенні, зазначивши, що це формальність. Вона, не розуміючи значення таких дій, погодилась на участь у проведенні слідчого експерименту, але перед тим, як ввімкнулась камера, слідчий повідомив їй, що потрібно говорити. Крім того, у той момент вона ще була зла на обвинуваченого і перебувала у день проведення слідчого експерименту у стані алкогольного сп`яніння, тому не розуміла ані прав чи обов`язків, що їй роз`яснили, ані, що її попередили про кримінальну відповідальність, тому обмовила ОСОБА_5 Відеозапис їй не демонструвався та не відкривався, у суді вона побачила його вперше. Даючи покази у суді, вона розповіла правду.

Захисник просив визнати вказаний протокол, як доказ, недопустимим та не посилатись на нього при ухваленні судового рішення, оскільки у протоколі проведення слідчого експерименту не зазначені ПІБ працівників поліції та статиста, що брали участь у проведенні слідчої дії; додатком до протоколу є не носій інформації, а диск, на який перенесено відеозапис з флеш-накопичувача; відеозапис не демонструвався учасникам процесу після проведення слідчої дії.

Але, суд вважає, що вказані захисником обставини не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, оскільки відсутність у протоколі слідчого експерименту запису про ідентифікаційні ознаки і технічні характеристики засобів технічної фіксації, які використовувались при відеозаписі вказаної слідчої дії, участь інших осіб, які крім зазначених у ньому учасників також були присутні при його проведенні, не демонстрування учасникам процесу відеозапису проведеної слідчої дії, не є істотними порушеннями у розумінні положень ст.87 КПК, оскільки ці обставини жодним чином не ставлять під сумнів сам факт та законність її проведення, а отже і не впливають на допустимість вказаного протоколу як доказу.

Крім того, Верховним судом неодноразово висловлювалась позиція про те, що матеріальний носій (флеш-накопичувач, CD-диск, мікро CD ) лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорстокої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису слідчої дії слідчого експерименту є оригіналом (відображенням) електронного документа. А за таких обставин, у слідчого не було обов`язку чи потреби долучати в якості додатку до протоколу флеш-накопичувач відеокамери, на який фіксувалися та зберігались в електронному вигляді у вигляді файлів результати проведення слідчої дії.

Водночас, достовірність цього доказу з урахуванням пояснень, які надала в судовому засіданні потерпіла як по суті обвинувачення, так і з приводу обставин проведення слідчого експерименту, є сумнівною. І суд вважає, що в основу вироку слід покласти ті покази, які потерпіла надавала в судовому засіданні безпосередньо з дотриманням порядку допиту, у тому числі щодо реалізації стороною захисту права на перехресний допит.

Крім того, саме ті покази, що потерпіла надавала в суді, не суперечать іншим доказам.

Згідно висновку експерта №299 від 14.05.2021 року ушкодження в ділянці грудної клітки могла утворитись при нанесенні удару ножем, як було продемонстровано потерпілою під час проведення слідчого експерименту. Ушкодження у вигляді гематоми обличчя та садна лівого коліна могли утворитись при нанесенні ударів кулаками та ногами, однак під час проведення слідчого експерименту потерпілою конкретно не був продемонстрований механізм їх утворення (а.с. 147 т.1).

Під час огляду місця події відкритої ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_2 - було виявлено предмет схожий на ніж, на якому знаходилась речовина бурого кольору, що зафіксовано у відповідному протоколі (а.с. 79-85 т.1).

Згідно висновку експерта №153 від 26.04.2021 року статеву належність виявлених на клинку ножа крові та фрагментів тканин не вдалось встановити через відсутність у препаратах клітинних елементів крові та у зв`язку з непридатністю ядер тканин. Кров та епітеліальні ядерні клітини на руків`ї ножа не знайдено, але виявлені потожирові накладення, походження яких можливе у разі якщо вони від однієї особи- то від ОСОБА_5 , а якщо від двох та більше осіб то не виключається змішування поту ОСОБА_5 та підозрюваної ОСОБА_6 (а.с. 148-152 т.1).

Малолітній свідок ОСОБА_11 відмовилась надавати пояснення на підставі ст.63 Конституції України. ОСОБА_6 , як законний представник малолітньої ОСОБА_11 , також відмовилась від дачі пояснень її донькою на підставі ст.63 Конституції України.

Водночас, 28.03.2021 року за участю ОСОБА_11 в присутності законного представника ОСОБА_12 було проведено слідчий експеримент, під час якого малолітня донька потерпілої показала як ОСОБА_5 витягнув з таксі ОСОБА_6 , а потім, коли остання намагалась втекти від ОСОБА_5 , як та де він наздогнав потерпілу і почав бити ногами. Зокрема, продемонструвала як ОСОБА_5 , знаходячись в позиції стоячи обличчям до потерпілої наніс один удар правим коліном з розмаху в підборіддя потерпілій, а потім ще один удар коліном правої ноги з розмаху в живіт потерпілої. Інші удари не змогла продемонструвати через погіршення психологічного стану. Крім того, під час вказаної слідчої дії малолітня ОСОБА_11 вказувала, що після нанесення ударів ногами ОСОБА_5 побіг до квартири, де мешкала потерпіла, вона побігла за ним, він взяв кухонний ніж та побіг знову на вулицю, де була ОСОБА_6 , а коли вона вийшла на вулицю, то там вже були швидка допомога та поліція (а.с. 94-99 т.1).

Захисник в судовому засіданні наполягав на недопустимості вказаного доказу, зазначаючи, що слідчим не було перевірено повноваження психолога та не надано документів, що мати потерпілої може бути законним представником. Крім того, на переконання захисника, слідчий експеримент проводили на наступний день після події, коли дитина ще перебувала в шоці від того, що її маму забрали до лікарні, тому, на переконання захисника, у дитини під час проведення такої слідчої дії було неадекватне сприйняття. Також звертав увагу суду на те, що слідчий під час проведення слідчого експерименту постійно задавав дитині навідні питання, що викликає сумніви в об`єктивності розповіді дитини.

Суд вважає необґрунтованими висловлені захисником в судовому засіданні під час дослідження цього доказу сумніви з приводу того, чи дійсно є психологом ОСОБА_13 , яка приймала участь у проведенні слідчого експерименту за участю малолітнього свідка.

Так, у протоколі слідчого експерименту зазначено про те, що вказана слідча дія проводилась за участю психолога ОСОБА_13 . Будь-яких даних чи обґрунтованих фактів того, що ця обставина не відповідає дійсності, захисником не наведено.

Щодо заперечення сторони захисту з приводу участі у проведенні вказаної слідчої дії бабусі малолітньої в якості законного представника, то слід зазначити про те, що КПК не забороняє залучати в якості законного представника близьких родичів малолітніх свідків для участі у проведенні слідчих дій. А в даному випадку, враховуючи, що малолітня свідок ОСОБА_11 на день події проживала разом з мамою та бабусею і станом на 28.03.2021 року її мати перебувала на стаціонарному лікуванні, то цілком логічним та законним було залучення слідчим до участі у проведенні слідчого експерименту бабусю ОСОБА_11 ОСОБА_12 .

Водночас, суд погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що під час проведення слідчого експерименту слідчий задавав навідні запитання малолітньому свідку ОСОБА_11 , оскільки такі обставини підтверджуються відеозаписом відповідної слідчої дії. Фактично малолітній свідок самостійно зовсім не розповіла про обставини. Вона лише погоджувалась з тими обставинами, які слідчий викладав, задаючи їй питання.

Беручи до уваги те, що така слідча дія проводилась на наступний день після події і дитина хвилювалась за стан здоров`я своєї мами, яка на той час була у лікарні, суд вважає, що це однозначно травмувало психіку дитини і вплинуло на надання нею відомостей під час проведення слідчого експерименту.

Тому, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні суд безпосередньо не сприймав покази цього свідка та не мав можливості впевнитись у їх достовірності, а сторона захисту не змогла реалізувати своє право на перехресний допит та з`ясувати питання об`єктивності такої розповіді малолітнього свідка, суд вважає, що обставини, які повідомляла малолітня ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту, не можна вважати достовірними і через сумніви в достовірності показів покласти як доказ в основу вироку.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 29.03.2021 року свідок ОСОБА_9 продемонстрував на місці події як ОСОБА_5 підійшов до таксі, у якому приїхала потерпіла ОСОБА_6 , відкрив двері, схопив потерпілу за ліку руку та став витягувати її з таксі. Після чого в ході словесного конфлікту, який відбувся між потерпілою та обвинуваченим на відстані 1-2 метрів від таксі, ОСОБА_5 вдарив 2 рази долонею якої руки по обличчю ОСОБА_6 , в область лівої щоки ближче до носу. ОСОБА_6 після цього присіла та схопилась за обличчя, а ОСОБА_5 кудись побіг. Потім, коли ОСОБА_5 знову прибіг, то те, що між ними відбувалось він не бачив. Пам`ятає тільки кров на руках ОСОБА_6 , а потім приїхала поліція та швидка допомога (а.с. 100-104 т.1).

Заперечення захисту щодо недопустимості цього доказу через відсутність у протоколі слідчого експерименту прізвищ оператора та статиста, які брали участь у проведенні слідчої дії, а також через те, що відеозапис слідчої дії міститься на диску, а не на флеш-накопичувачі з відеокамери суд вважає необґрунтованими з мотивів, що вже зазначались вище на аналогічну позицію захисту щодо протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив суду про обставини події, аналогічні з тими, які він зазначав під час проведення за його участю слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що 27.03.2021 року вона повернулась додому близько 19-00 год. та зустріла у під`їзді сусідку, яка повідомила їй, що її доньку відвезли у лікарню. Тобто, очевидцем подій вона не була, а знає про обставини злочину тільки зі слів своєї малолітньої онуки ОСОБА_11 . Також зазначала, що ОСОБА_5 знає з вересня 2020 року, але між нею та ОСОБА_5 склались неприязні відносини. На даний час з донькою ОСОБА_6 у неї також погані стосунки, так як донька продовжує проживати з ОСОБА_5 і з нею майже не спілкується.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що є сусідкою ОСОБА_6 та їх доньки разом ходять до школи. Обвинуваченого ОСОБА_5 знає приблизно рік. Також повідомила, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 часто виникали сварки, але вона ніколи не вмішувалась, бо це їх стосунки. У день події, приблизно о 18 чи.19-00 год. вона перебувала біля під`їзду будинку, в якому мешкає, та спілкувалась по телефону. Бачила, що на відстані від неї знаходилась група людей, між якими відбувається перепалка і бачила замах чиєїсь руки та глухий удар. Але, хто це був конкретно вона не бачила, бо має поганий зір, про що ці люди розмовляли чи з якого приводу між ними відбувалась сварка вона не сказати не може, бо в той момент вона була зосереджена на своїй розмові по телефону. Крім того, оскільки в районі, де вона мешкає, сварки, крики та лайка є звичайною ситуацією, то вона навіть і не думала втручатись у сварку чи викликати поліцію. Про те, що сварка має місце між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вона зрозуміла тільки тоді, коли вона почула, що донька потерпілої ОСОБА_11 кричить, щоб викликали поліцію. Але, поліцію вона не викликала, бо чула такі крики від дитини неодноразово, так як сварки між потерпілою та обвинуваченим є звичайною справою, проте, чи приїжджала хоча б раз поліція сказати не може. Потім чула, що донька потерпілої крикнула, щоб ОСОБА_6 тікала, бо в нього ніж, а ОСОБА_5 виходив з під`їзду будинку. При цьому, ножа у нього в руках вона не бачила, як він заходив до будинку також не бачила, що відбувалось далі вона не спостерігала. На даний час потерпілу вона бачить рідко, а від її дитини дізналась, що ОСОБА_6 зі своєю донькою переїхали мешкати в інше місце.

Під час судового засідання сторони не клопотали про безпосереднє дослідження речових доказів, що вилучались під час проведення огляду місця події, у лікарні та під час затримання ОСОБА_5 . При цьому, стороною захисту не заперечувалось наявності на речах потерпілої слідів речовини бурого кольору, а також та обставина, що саме той ніж, що був вилучений в ході огляду місця події, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Згідно висновків судово-імунологічних експертиз: №349 від 15.04.2021 (а.с.109-111 т.1), №351 від 20.04.2021 (а.с.113-115 т.1), №348 від 16.04.2021 (а.с. 125-127 т.1), №350 від 20.04.2021 (а.с. 129-131 т.1), походження виявлених на речах потерпілої (зокрема, бюстгальтері, черевиках, штанах), а також на кросівках ОСОБА_5 слідів крові можливе від потерпілої ОСОБА_6 , а даних про походження цієї крові від ОСОБА_5 не одержано.

При цьому, у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були відібрані біологічні зразки крові (а.с. 117-118,123-124 т.1), а групова належність крові потерпілої та обвинуваченого була встановлена висновками судово-імунологічних експертиз №345 від 09.04.2021 (а.с. 119-120 т.1) та №318 від 02.04.2021 (а.с. 121-122 т.1).

Згідно даних, що містяться у медичній карті, ОСОБА_6 знаходилась на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Сумської МКЛ №5 у період з 27.03.2021 року по 02.04.2021 року з такими тілесними ушкодженнями: рана лівої половини грудної клітки, що проникає в плевральну порожнину, малий гемо-пневмоторокс, забій м`яких тканин обличчя та носу, садно лівого коліна (а.с. 211-236 т.1).

При цьому, суд не може прийняти до уваги позицію захисту про те, що медична картка потерпілої, яка надавалась слідчим експерту для проведення судово-медичної експертизи, не була відкрита стороні захисту в порядку ст.290 КПК України на стадії досудового розслідування.

Так, як вбачається з матеріалів справи, медична картка була отримана слідчим в порядку тимчасового доступу, згідно Глави 15 КПК України (на підставі ухвали слідчого судді), що відповідає порядку отримання доказів, який встановлено КПК України (а.с. 190-193 т.).

Також вбачається, що медична картка була відкрита стороні захисту на стадії судового розгляду. Водночас, при ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України ні обвинувачений, ні захисник не звертались з клопотанням про надання їм для ознайомлення медичної картки потерпілої, яка, з огляду на положення ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та ст.7 Закону України «Про захист персональних даних» містить персональні дані про лікування потерпілої та стан її здоров`я.

Крім того, такі дані використовувались експертом під час проведення експертного дослідження, і висновок був відкритий стороні захисту під час досудового розслідування.

За таких обставин, відкриття стороні захисту медичної картки стаціонарного хворого потерпілої ОСОБА_6 на стадії судового розгляду не порушило прав обвинуваченого. Тому відсутні підстави для визнання такої медичної документації недопустимими доказами.

Допитаний як свідок лікар-хірург ОСОБА_15 суду розповів, що 27.03.2021 року він перебував на чергуванні у лікарні, коли привезли ОСОБА_6 з колото-різаною раною грудної клітки зліва, зчмт ?, перелом спинки носу? носова кровотеча, забій лівого коліна та м`яких тканин обличчя. Були проведені медичні заходи, у тому числі хірургічна обробка рани та встановлений пневмогемоторокс зліва, який свідчив про середній ступінь тяжкості ушкодження (згідно навчальної літератури). Викликались нейрохірург та торакальний хірург, які також надавали допомогу потерпілій і саме через своєчасність надання такої допомоги не виникло наслідків - загрози життю потерпілої. В подальшому ОСОБА_6 лікувалась у лікарні до одужання. У медичній картці, яка досліджувалась судом в присутності свідка, містяться його записи та підписи. Також повідомив, що потерпіла весь час була у свідомості, повідомляла, що посварилась зі своїм хлопцем і він вдарив її ножом та побив у дворі по вул.Охтирська. Крім того, ОСОБА_6 перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, через що вела себе неадекватно: не бажала, щоб проводили операцію та взагалі надавали їй медичну допомогу.

Висновком експерта №298 від 14.05.2021 року підтверджується те, що тілесні ушкодження у ділянці лівої половини грудної клітки були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; гематома обличчя та садно лівого коліна кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Крім того, вказаною експертизою встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілої, враховуючи їх характер, утворились внаслідок комбінованої дії: гематома обличчя та садно лівого коліна від дії тупих предметів; рана лівої половини грудної клітки від дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями, зокрема могла утворитись від нанесення удару ножем або подібним предметом. Кількість травматичних впливів не менше 3-х. Садно лівого коліна могло утворитись при падінні з вертикального положення на коліно. Характер та локалізація інших ушкоджень виключає їх можливість утворення при падінні з вертикального положення на площину (а.с. 145-146 т.1).

Таким чином, прямий умисел обвинуваченого на вбивство не підтверджено ані показами потерпілої та свідків, які безпосередньо були допитані судом, ані письмовими доказами, що досліджувались судом.

Позиція сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 вчинив замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які встановлені судом, і наявним доказам, і, на переконання суду, його дії кваліфіковані органами досудового розслідування невірно.

Так, відповідно ч. 1 ст. 115 КК, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, спрямованістю умислу винного, його суб`єктивним ставленням до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, направленість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події і після неї, їх стосунки.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК - умисне тяжке тілесне ушкодження є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин кримінального провадження. Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. При цьому необхідно наголосити, що за відсутності доказів, які б свідчили про те, що винна особа передбачала та бажала настання смерті потерпілого від своїх дій, вона повинна нести відповідальність за настання фактичних наслідків цих дій.

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, слід ще раз звернути увагу на те, що допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, погодився із завданням потерпілій ножового поранення, однак категорично заперечив свій умисел на заподіяння смерті останній, мотивуючи це тим, що не мав будь-яких перешкод спричинити смерть потерпілої, якщо б мав такий умисел і бажав саме таких наслідків.

Потерпіла ОСОБА_6 у суді пояснювала, що розлютила обвинуваченого своєю поведінкою та між ними стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 побив її, проте вона взагалі не відчула удару ножем і вже у кареті швидкої медсестра побачила кров на одежі та рану на грудній клітці. Також запевняла, що ніколи ОСОБА_5 не погрожував їй вбивством та ніколи не хотів убивати її і на даний час вони проживають разом і у них усе добре.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 298 від 14.05.2021 убачається, що отримане потерпілою тілесне ушкодження в ділянці лівої половини грудної клітки були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а згідно показань в суді лікаря хірурга ОСОБА_15 доставлена в лікарню потерпіла ОСОБА_6 була весь час у свідомості, і, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вела себе неадекватно: не бажала, щоб проводили операцію та взагалі надавали їй медичну допомогу.

Відповідно висновку судово-психіатричного експерта № 114 від 19.04.2021, ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому злочину будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявив ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не є душевнохворим та не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, після нанесення ОСОБА_6 удару ножом обвинувачений не був позбавлений можливості довести злочин до кінця, оскільки попри те, що потерпіла не втратила свідомості та сиділа біля під`їзду будинку, у якому мешкає, до приїзду швидкої, ОСОБА_5 не вчинив у подальшому відносно потерпілої будь-яких протиправних дій, направлених на вбивство останньої. Навпаки, до приїзду поліції і швидкої допомоги ОСОБА_5 знаходився на місці події. Така поведінка обвинуваченого після вчинення злочину і його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій вказує на те, що він не мав наміру заподіяти смерть потерпілій, оскільки вже вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі, що свідчить про відсутність у нього умислу саме на вбивство.

Враховуючи викладене, суд вважає, що будь-яких належних доказів, які б дозволили встановити наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілої, стороною обвинувачення не надано, тому дії ОСОБА_5 щодо заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження установлено, що обвинувачений спочатку умисно побив потерпілу, а потім сходивши за ножем до квартири потерпілої повернувся та умисно наніс ножове поранення потерпілій ОСОБА_6 , і до наслідків своїх дій мав невизначений умисел.

З огляду на це, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_6 за таких обставин: 27.03.2021 близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , куди в цей час на таксі прибула його знайома ОСОБА_6 , в ході конфлікту, який виник між ними на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів раптово виниклої неприязні до потерпілої, перебуваючи у положенні стоячи навпроти потерпілої, наніс їй не менше 3-х ударів кулаками рук в ділянку обличчя та голови, внаслідок чого у неї утворились тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя та садна лівого коліна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_5 забіг до приміщення АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла, звідки схопив кухонний ніж, з яким повернувся на вулицю, та, діючи умисно, з мотивів раптово виниклої неприязні до потерпілої, перебуваючи у положенні стоячи навпроти ОСОБА_6 , наніс їй один удар лезом ножа в ділянку грудної клітини зліва, у зв`язку з чим у ОСОБА_6 утворилось тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для житія та здоров`я в момент заподіяння.

Суд вважає, що умисел завдати потерпілій тілесного ушкодження ножом виник у ОСОБА_5 під впливом раптово виниклих, надуманих мотивів у зв`язку з тим, що потерпіла без його відому поїхала з дому та через деякий час приїхала у стані алкогольного сп`яніння і не надавала йому правдивої відповіді на його питання про те, де вона була.

Така позиція суду відповідає судовій практиці, сформованій Верховним судом (зокрема, у справах №286/4163/19, №164/1826/17, № 760/4968/15-к).

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Водночас, суд вважає, що в даному випадку обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, оскільки ОСОБА_5 не тільки визнав свою вину, а й критично оцінив свою протиправну поведінку, засуджуючи такі свої дії. Крім того, ОСОБА_5 , залагоджуючи свою провину, попросив пробачення у потерпілої і остання простила його, відшкодував їй усі завдані злочином збитки і вона не має до нього жодних претензій, що знайшло своє підтвердження під час її допиту у суді.

Характеризуючи особу обвинуваченого, слід зазначити, що ОСОБА_5 є не судимою особою, згідно висновку експерта №114 від 19.04.2021 року є осудною особою, на обліках в диспансерах не перебуває, працевлаштований (а.с. 41,164-170, 177-179 т.1).

За таких обставин, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який є не судимий, в диспансерах на обліках не перебуває, беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, але наявність вищезазначеної обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості скоєного злочину, зважаючи на позицію потерпілої, яка просила не карати ОСОБА_5 , з яким вона після події мешкає та який утримує її та її доньку, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку.

Звільняючи обвинуваченого від реального відбування покарання, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялись.

Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений на майно арешт та вирішити долю речових доказів у справі (а.с. 105-108, 112, 116, 128, 132, 133, 153, 158, 159, 160, 161, 162, 163 т.1).

Керуючись ст.ст. 118, 124, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати накладений на майно арешт ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м.Суми та долю речових доказів вирішити наступним чином:

1)куртку жіночу, синього кольору з червоним капюшоном, предмети, що знаходились в жіночій куртці, а саме: купюри номіналом «дві гривні», «п`ять гривень», «десять гривень», пачка цигарок з написом «Rothmans»; кофту сірого кольору з різнокольоровим орнаментом, штани сірого кольору; натільну білизну у вигляді бюстгальтера (спортивного) рожевого кольору з сірими полосами та написом «Si Nai You Zi»; черевики чорного кольору на шнурках з написом «SPORT», - які зберігаються в камері зберігання речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_6 ;

2)куртку спортивного типу темно синього кольору зі вставками темно жовтого кольору, футболку чорного кольору з коротким рукавом, джинсові штани сірого кольору, кросівки темно синього кольору, речі з кишень куртки ОСОБА_5 , а саме: мобільний термінал Samsung S5610 сірого кольору, imei: НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора «ВФ Україна» НОМЕР_2 , та флеш-накопичувачем Micro SD 8 GB серійний номер НОМЕР_3 ; мобільний термінал Samsung GT-S5830i imei: НОМЕР_4 білого кольору, дисплей у розбитому стані, задня поверхня має пошкодження у вигляді тріщини довжиною близько 3 см; запальничку білого кольору, ключ дверний з написом «ЄЛЬДОР» з рукояткою чорного кольору у пошкодженому стані, та монету номіналом «1 гривня» 2012 року виготовлення, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_5 ,

3)ніж з рукояткою чорного кольору та змиви речовини бурого кольору з місця події, що зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя