УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01березня 2024 року

м. Київ

справа № 285/2685/23

провадження № 51 - 7030 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000304 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кукушкіно, Роздольненського району, Кримської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 10 березня 2023 року близько 15:00 год між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з іншої сторони виникла сварка, під час якої ОСОБА_5 висловив погрози вбивством ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

У той же день, 10 березня 2023 року близько 18:15 год ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання - в буд. АДРЕСА_1 , з метою умисного вбивства двох осіб - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 взяв ніж, який згідно висновку експерта № СЕ-19/106- 23/3415-ХЗ від 20 березня 2023 року, є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - ножем мисливським загального призначення, який виготовлений промисловим способом, та без передбаченого законом дозволу на цей ніж. Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , близько 18:20 год зайшов до коридору будинку АДРЕСА_2 , де тримаючи зазначений ніж у правій руці умисно клинком ножа наніс 13 ударів по тулубу та верхнім кінцівкам ОСОБА_6 , заподіявши останній легкі, тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У подальшому ОСОБА_5 , не припиняючи своїх злочинних дій, направлених на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , умисно клинком ножа наніс удар ОСОБА_7 у тулуб зліва, заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння.

У цей час ОСОБА_6 стала чинити опір ОСОБА_5 та з метою самозахисту виштовхала його з будинку на вулицю і зачинила вхідні двері будинку на замок.

Таким чином, ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця і залишив місце скоєння злочину та пішов до свого будинку, поблизу якого був затриманий працівниками поліції.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 04 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

? у діях ОСОБА_5 відсутній умисел на вбивство двох осіб, у зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст. 121 КК України;

? у рішеннях судів відсутній аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_5 , які не були спростовані;

? потерпілі надали суду неправдиві показання;

? головуючий суддя, який приймав рішення у цьому кримінальному провадженні є упередженим, оскільки раніше приймав рішення по адміністративному провадженню стосовно ОСОБА_5 , що є порушенням п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК Українита п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

?Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, у касаційному порядку не оспорюються.

Разом з тим, захисник стверджує, що в діях ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що у діях ОСОБА_5 відсутній умисел на вбивство двох осіб, у зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст. 121 КК України

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, послався на докази, які досліджені під час судового розгляду, сукупності яких у вироку надана належна оцінка.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, цей суд встановив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується також іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 10 березня 2023 року, відповідно до якого під час проведення огляду на асфальтованій дорозі між будинком АДРЕСА_2 виявлено ніж, на клинку якого наявна речовина бурого кольору, схожа на кров. Крім того, на східцях порогу, у коридорі та у кімнаті буд. АДРЕСА_2 виявлені численні плями речовини бурого кольору, схожі на кров, різних форм і розмірів; висновком КНП «Новоград-Волинське міськрай ТМО» № 493 від 10 березня 2023 року, згідно якого під час огляду 10 березня 2023 року о 19:25 год ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 2,59 проміле; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 10 березня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 фактично затримано о 19:00 год та о 20:40 год повідомлено регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області. Під час затримання у присутності понятих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 здійснено обшук затриманої особи під час якого було виявлено та вилучено: спортивну кофту синього кольору, спортивні штани синього кольору, футболку чорного кольору та полімерні галоші темного кольору, на яких виявлено численні плями речовини бурого кольору; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2023 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , з якого вбачається, що остання пояснила та показала, як ОСОБА_5 прийшов до її будинку та наносив удари ножем їй та її дочці, та як вона виштовхала його з будинку на вулицю і закрила двері на замок. Однак ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці, намагався відчинити двері; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2023 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , з якого вбачається, що остання пояснила та показала, як ОСОБА_5 прийшов до їх будинку та наносив удари ножем їй та її матері, та як остання виштовхала його з будинку на вулицю і закрила двері на замок. Однак ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці, намагався відчинити двері; висновком експерта № 132, відповідно до якого у ОСОБА_6 наявні легкі, тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; висновком експерта № 131, відповідно до якого у ОСОБА_7 наявні тяжкі тілесні ушкодження; висновком експерта № 166, згідно якого під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та особа, що їх заподіяла, могли знаходитись у будь-якому положенні, при якому ділянки тіла, де виявлені ці ушкодження, були доступні для їх спричинення. Встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не є можливим; висновком експерта № 167, згідно якого приймаючи до уваги характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , вони могли бути спричинені дією клинка ножа. Не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , описаних у висновку експерта № 132, за обставин вказаних нею при проведенні слідчого експерименту 21 квітня 2023 року; висновком експерта № 168, згідно якого під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та особа, що їх заподіяла, могли знаходитись у будь-якому положенні, при якому ділянки тіла, де виявлені ці ушкодження, були доступні для їх спричинення. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворились від одноразової травмуючої дії; висновком експерта № 169, згідно якого приймаючи до уваги характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , вони могли бути спричинені дією клинка ножа. Не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , описаних у висновку експерта № 131, за обставин вказаних нею при проведенні слідчого експерименту 21 квітня 2023 року.

Переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із рішенням місцевого суду та обґрунтовано зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на доказах, які детально наведені у вироку та відповідають фактичним обставинам справи, зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає безпідставними доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Слід зазначити, що умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Проте, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), мають бути ретельно досліджені докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, та їх стосунки.

Повертаючись до обставин цього провадження, колегія суддів виходить із того, що суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду, який відкинув показання обвинуваченого про те, що умислу на вчинення вбивства у нього не було, як недостовірні та розцінив їх як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_5 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілих, механізм їх спричинення, знаряддя злочину, встановлені судом, свідчать про те, що обвинувачений мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілих і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілих, однак злочинний результат (смертельний наслідок) не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 вбачається, що ОСОБА_6 було завдано тринадцять тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, а саме: від 10-разової дії колючо-ріжучого предмета, утворились легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; від 1-разової дії колючо-ріжучого предмета утворилось тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; від 2-разової дії колючо-ріжучого предмета утворились тяжкі тілесних ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Крім того, згідно з висновком експертизи №131, ОСОБА_7 було завдано тілесне ушкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітини з ушкодженням 7-го ребра та міжреберної артерії, що проникає в черевну порожнину, з ушкодженням капсули лівої долі печінки, яке утворились від одноразової дії колючо-ріжучого предмета, що належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

При цьому, апеляційний суд урахував, що удари ножем обвинувачений ОСОБА_5 спрямовував у життєво важливі органи потерпілих, а саме у грудну клітину та черевну порожнину, а знаряддям вчинення злочину він обрав ніж, що також свідчить про наявність прямого умислу на вбивство потерпілих.

Разом з тим, суди також урахували, що злочинні дії були припинені тільки завдяки діям потерпілої ОСОБА_6 , яка силою виштовхала обвинуваченого на вулицю та закрила двері на замок, після чого обвинувачений намагався знову потрапити в будинок тягнучи за дверну ручку.

У зв`язку з цим, суди дійшли слушного висновку, що в діях ОСОБА_5 наявний прямий умисел на вчинення вбивства, який не призвів до бажаного результату лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Водночас в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не пам`ятає, як наносив удари потерпілим, спростовуються показаннями обвинуваченого, які він давав в судовому засіданні суду першої інстанції, а саме, згідно наданих показань, останній стверджував «після того, як ОСОБА_6 простягнула йому руки до обличчя, у нього щось переклинило та він почав наносити удари, куди і скільки він не пам`ятає».

Апеляційний суд також у своєму рішенні зазначив, що версія сторони захисту про те, що таку поведінку ОСОБА_5 спровокували потерпілі не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з хронології подій, конфлікт розпочався з боку дій обвинуваченого, який у стані алкогольного сп`яніння в`їхав у паркан будинку потерпілих, у зв`язку з чим останні викликали поліцію.

Зважаючи на вищевказане Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що версія обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність умислу на вбивство двох осіб спростована дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, поясненнями потерпілих, свідків та письмовими доказами, зазначеними у вироці, належність та допустимість яких стороною захисту не оскаржується, зокрема, висновками експертиз, протоколами огляду місця події, протоколами слідчих експериментів, протоколами пред`явлення речей для впізнання тощо.

Доводи захисника про те, що потерпілі надали неправдиві показання також є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

За змістом ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Так, судами встановлено, що показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 узгоджуються із показаннями свідків та із сукупністю інших доказів.

Колегія суддів звертає увагу, що Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. У зв`язку з цим, відповідно до вимог ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції, зокрема, не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас будь яких підстав для визнання недопустимим доказом показання потерпілих сторона захисту не наводить.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що головуючий суддя, який приймав рішення у цьому кримінальному провадженні є упередженим, оскільки раніше приймав рішення по адміністративному провадженню стосовно ОСОБА_5 , що є порушенням п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини

Право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.

У кримінальному процесуальному законодавстві України закріплено інститут відводу, самовідводу, який передбачає інструменти для усунення упередженого судді від здійснення судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.

Нормами статей 75 і 76 КПК України передбачено обставини, що виключають участь судді в розгляді справи.

Проте, зміст поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не містить відомостей, що сторона захисту була якимось чином обмежена скористатися правом заявити відвід судді у випадку наявності підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК України.

Отже, доводи захисника у цій частині є необґрунтованими.

Призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3