Справа № 138/874/24
Провадження №11-кп/801/589/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.04.2024 року про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.04.2024 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб до 30 травня 2024 року.

Визначено заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в разі внесення якої обвинувачену ОСОБА_6 , необхідно звільнити з-під варти з покладенням на неї, на строк 30 (тридцять) днів з моменту звільнення з-під варти, обов`язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом, а також повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Обвинуваченій ОСОБА_6 роз`яснено, що в разі невиконання зазначених обов`язків, які будуть покладені на неї, застава буде звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої мотивовано тим, що ухвала суду є безпідставною та занадто суворою в частині визначення розміру застави. Просила взяти до уваги її матеріальний стан та те, що сума застави для неї є непомірна, врахувати, що має на утриманні хворого батька, хвороба якого прогресує, а він потребує її догляду.

Крім того, обвинувачена зазначає про те, що її батько згодний внести за обвинувачену суму застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_8 в судове засідання до апеляційного суду не з"явилася, обвинувачена просила розгляд апеляційної скарги проводити без участі захисника.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинувачену ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила задоволити, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000090 від 13.02.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Рішення суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 обвинуваченою в апеляційній скарзі не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою законним та обґрунтованим.

Твердження обвинуваченої щодо наявності підстав для зменшення розміру застави є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.3 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, прийняв до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка не працює, заощаджень, утриманців немає, за місцем проживання характеризується негативно, проживає за рахунок коштів, здобутих злочинним шляхом, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, вчиненого в період дії воєнного стану, будучи звільненою умовно-достроково в грудні 2023 року, продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2024 року ОСОБА_6 визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застава при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначається, а вказівка суду в оскаржуваній ухвалі це констатація того, що уже було вирішено при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що визначений розмір застави не є співрозмірним з розміром предмету злочину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки частиною 4 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається не тільки з урахуванням обставин кримінального провадження, а й з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченої.

Тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинуваченою не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких застава, яку просить визначити обвинувачена зможе гарантувати виконання покладених на неї обов`язків.

При цьому наявність в обвинуваченої хворого батька, відсутність наміру переховування від суду, про що зазначає обвинуваена в апеляційній скарзі не є безумовними підставами для зменшення розміру застави, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Вирішуючи питання щодо обвинуваченої ОСОБА_6 суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним у апеляційній скарзі обставинам у сукупності з іншими.

З огляду на викладене, висновки суду про застосування застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.04.2024 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4