печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

адвокатів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невиконані ухвали суду від 19.05.2023 у справі №757/20338/23-к, та зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000027 від 17.01.2022,-

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невиконані ухвали суду від 19.05.2023 у справі №757/20338/23-к, та зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000027 від 17.01.2022.

В обґрунтування доводів вимог скарги зазначено, що 18 травня 2023 року, на підставі ухвали слідчого суді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 у справі № 757/18261/23-к від 05.05.2023 року, був проведений обшук автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Метою проведення даного обшуку, відповідно до ухвали слідчого судді, відшукання та вилучення речовин та предметів, вилучених з обігу, грошових коштів, здобутих в результаті вчинення правопорушення, а також документів, флеш-носіїв, мобільних засобів зв`язку, які містять відомості про вчинене правопорушення. Дозвіл на вилучення саме транспортного засобу слідчим судією не надавався.

Під час обшуку речі та документи, перелічені в ухвалі слідчого судді, не виявлені та не вилучені, про що зазначено в протоколі, але сам транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з невідомих підстав було вилучено.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 у справі № 757/20338/23-к накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , яке перебуває на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 , а саме транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску, заборонивши відчуження та розпорядження ним.

16.10.2023 року на ім`я старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями І оловпого слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 було направлено клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про повернення в користування майна, передавши його на відповідальне зберігання оскільки обмеження користування не передбачала ухвала про арешт майна.

20 жовтня 2023 року старший слідчий першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 своєю постановою відмовив в задоволені клопотання адвоката ОСОБА_3 .

Адвокат звертає увагу, що транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску є особистою приватною власністю ОСОБА_5 , оскільки він придбаний в квітні 2019 року за її особисті кошти, отримані за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений 30.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального зкругу ОСОБА_9 , зареєстрованого в реєстрі за № 1004.

Також, події, які є підставою для повідомлення про підозру ОСОБА_7 датуються 2022 роком, а придбання автомобіля відбулось в 2019 році, тобто не за гроші, отримані в результаті вчинення правопорушення.

Відтак, адвокат просить слідчого суддю: зобов`язати старшого слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 або іншу уповноважену особу Державного бюрпо розслідувань виконати вимоги ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 у справі №757/20338/23-к та повернути в користування майно, а саме: транспортний засіб автомобіль BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Адвокати в судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність представника органу досудового росзлідування, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні№ 0000027 від 17.01.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 у справі 757/20338/23-к накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000027 від 17.01.2022 на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яке перебуває на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме:

-транспортний засіб BMW X5, чорного кольору, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 ;

- квартиру загальною площею 81, 4 м2 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- паркувальне місце № НОМЕР_5 загальною площею 15, 6 м2 розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- паркувальне місце № НОМЕР_6 загальною площею 16, 1 м2 розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- паркувальне місце № НОМЕР_7 загальною площею 15, 1 м2 розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- паркувальне місце № НОМЕР_8 загальною площею 15, 4 м2 розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення загальною площею 3,5 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартиру загальною площею 218, 2 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ;

- квартиру загальною площею 84,1 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , заборонивши їх відчуження та розпорядження ними.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, з ухвали слідчого судді вбачається, що арешт накладений зокрема і на транспортний засіб BMW X5, чорного кольору, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 , з забороною відчуження та розпорядження ним.

Відтак, доводи адвоката стосовного того, що арешт не накладений з заборонною користування, знайшли своє підтвердження, а тому вимоги адвоката є доцільними та підлягають задоволенню.

Окрім цього, стороною органу досудового розслідування не спростовано позицію сторони звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

Так, підстави повернення в користування транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску, є наявні, оскільки в частині користування не накладено арешт, а тому у ОСОБА_5 є право ним користуватись на праві спільної сумісної власноста подружжя.

Таким чином, у органу досудового розслідування вісутні підстави у не наданні в користування транспортного засобу, окрім цього на нього накладений арешт з метою відчуження та розпорядження, що свідчить проте, що мета з якою він накладений досягнута.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, оскарження під час досудового розслідування, та право бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення вимог скарги, оскільки адвокатом доведена бездіяльність слідчого, яка виразилась у ненаданні транспортного засобу у користування, чим було порушення право власника.

Керуючись ст. ст. 1-100, 170, 303, 305, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 або іншу уповноважену особу Державного бюро розслідувань виконати вимоги ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 у справі №757/20338/23-к та повернути в користування майно, а саме автомобіль BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2015 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_16