ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/425/24
провадження № 1-кп/691/259/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачена ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000207 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Топильна Шполянського району Черкаської області, українки, громадянки України, одруженої, з середньою освітою, не працюючої, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , не судимої,-

раніше судимої:

- 21 жовтня 2025 року вироком Шполянського районного суду Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді три роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від призначеного покарання з іспитовим строком один рік, звільнена від призначеного покарання 15 грудня 2026 року по закінченню іспитового строку;

- 30 січня 2017 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн.,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 12 квітня 2024 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, у приміщенні кімнати домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_5 , з яким спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ножем нанесла один удар потерпілому ОСОБА_5 в область грудної клітки зліва. Своїми умисними протиправними діями заподіяла потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у виді непроникаючого поранення передньої поверхні грудної клітки зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тим самим вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, а саме - фізичне насильство стосовно потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 22 квітня 2024 року начальником Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відповідно до ст.337 КПК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнала і суду пояснила, що, дійсно, 12 квітня 2024 року, близько 17 години 00 хвилин, за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , під час раптово виниклої сварки із співмешканцем ОСОБА_5 , нанесла йому один удар ножем в область грудної клітки. Про скоєний вчинок жалкує. В подальшому протиправної поведінки допускати не буде.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що між ним та обвинуваченою сталася 12 квітня 2024 року сварка, в ході якої вона нанесла йому один удар ножем в область грудної клітки. З обвинуваченою примирився та не має до неї претензій морального та матеріального характеру. При призначенні міри покарання обвинуваченій просив суворо не карати.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 , визнала свою вину у вчиненому кримінальному проступку, її покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального проступку, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального проступку з кваліфікуючою ознакою - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і кваліфікує її дії за ч.2 ст.125 КК України.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, яке відноситься до Розділу ІІ Кримінального Кодексу України «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я», полягає в тому, що винна особа, посягаючи на здоров`я іншої особи, наражає на небезпеку заподіянням шкоди. Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я особи. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, а із суб`єктивної сторони характеризується прямим або непрямим умислом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.2 ст.125 КК України до кримінальних проступків, особу винної, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_4 має вік 51 рік, осудна, одружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працююча, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не зверталася, згідно довідки №01-03-06/521 від 15 квітня 2024 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, відповідно до характеристики Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 17 квітня 2024 року №16-18/90/4 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, згідно вимоги УІАП в Україні від 16 квітня 2024 року №98-15042024/71007 про судимість до кримінальної відповідальності притягується не вперше: 21 жовтня 2025 року вироком Шполянського районного суду Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді три роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від призначеного покарання з іспитовим строком один рік, звільнена від призначеного покарання 15 грудня 2026 року по закінченню іспитового строку; 30 січня 2017 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн., вину визнала, з потерпілим примирилася.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є вчинення кримінального проступку щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченої ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з її ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, зокрема прокурор просив призначити покарання у виді штрафу, а потерпілий поклався на розсуд суду, призначає їй покарання у виді штрафу, яке передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України, остільки вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, формуватиме у неї звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях.

Визначене обвинуваченій покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченої ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченій запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речовий доказ - ніж, зданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліцейської діяльності № 2 Звенигородського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Черкаській області, і є таким, що не представляє цінності, слід знищити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн..

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 , на час вступу вироку у законну силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - ніж, зданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліцейської діяльності № 2 Звенигородського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Черкаській області знищити.

Виконання вироку суду покласти на орган з питань пробації Звенигородський районний сектор №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1