СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/3254/24
ун. № 759/9711/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України в рамках кримінального провадження №0000595 від 20.10.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 р. до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання про скасування арешту із забороною відчуження, накладений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2023 у справі №759/2360/23, пр. 1-кс/759/784/23 у кримінальному провадженні №0000595 від 20.10.2021 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0067, загальною площею 0,1118 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 07.07.2001, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Клопотання обґрунтовує тим, що заявник не вчиняв ніяких незаконних дій, не намагався відчужити або вчинити інші дії, які б призвели до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, не має ніякого відношення до кримінального провадження №0000595 від 20.10.2021, що розслідується органами слідства. У вказаному кримінальному провадженні, заявник не має процесуально-кримінального статусу підозрюваного, є лише законним та добросовісним власником належної йому земельної ділянки та домоволодіння, яке на ній розташовується, відносно якої було застосовано спеціального кримінально-правового характеру у вигляді арешту. Так, відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що земельна ділянка заявника є речовим доказом кримінального правопорушення, що розслідується у кримінальному провадженні №0000595 від 20.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, або що дана земельна ділянка підлягає конфіскації, спеціальній конфіскації. Таким чином, оскільки арешт земельної ділянки із забороною на її відчуження об?єктивно порушує права заявника щодо володіння, розпорядження, користування нею, враховуючи добросовісність набуття заявником права власності на свою земельну ділянки та відсутність потреб у подальшому її арешті.

Заявник у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Вивчивши зміст клопотання і додані документи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0067, загальною площею 0,1118 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до норм КПК України, на слідчого суддю покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що оскільки кримінальне провадження триває, а вказані дії щодо арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а тому на вказаній стадії кримінального провадження скасування арешту зазначеного майна не підлягає.

При цьому заявником не надано будь-яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не надано.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту на вказане майно, оскільки він накладений обґрунтовано з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладеного керуючись вимогами ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України в рамках кримінального провадження №0000595 від 20.10.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1