Справа № 447/2950/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/128/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000304 за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чорний Острів, Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, з загальною середньою освітою, без визначеного місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 27.02.2018 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.15-ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі та 14.04.2023 звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю терміну покарання,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України,

з участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення полі на строк 12 (дванадцять) років.

Запобіжний захід у вигляду тримання під вартою до вступу вироку у законну силу - залишено без змін.

Строк відбуття покарання, рахується з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 - з 05.07.2023.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 3495 грн. 65 коп.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді 07.07.2023 року по кримінальному провадженні №0000304 від 05.07.2023.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_6 в апеляційні скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити міру покарання ОСОБА_7 в межах санкції статті обвинувачення. Вважає, що визначена судом міра покарання є надто суровою, оскільки призначена судом без врахуванням фактичних обставин вчиненого злочину, наслідків які настали в результаті протиправних дій обвинуваченого та ставлення останнього до скоєного.

Апелянт покликається що судом першої інстанції не в повній мірі враховано зазначене в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» де зазначено, що при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 КК України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 22 даної постанови зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Апелянт наголошує, що у наслідок протиправних дій ОСОБА_7 було спричинено потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: рани на шиї справа, рани правого плеча в проекції головки гілечевої кістки, рани в ділянці за зовнішнім кутом губ справа, синець лівого ліктевого суглобу, а також клінічно: поперечне лінійне пошкодження внутрішньої яремної вени шиї справа па 3/4 - 4/5 поперекового діаметру шиї справа, гостра крововтрата та рентгенологічно: переломи 1, 3, 4, 5-го ребер зліва без зміщення,та переломи 6, 7, 8-го ребер зі зміщенням. Пневмоторакс. Ателектаз нижньої частки нижньої легені зліва; а також-садно лівої тім`яної ділянки, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке являється небезпечним для життя в момент його заподіяння.

Наведене свідчить, що ОСОБА_7 не мав на меті настання наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , після того як потерпілий впав на сходи клітини на першому поверсі обвинувачений не перевіряв чи дійсно ОСОБА_10 помер. Обвинувачений не вчиняв дій приготування до вбивства ОСОБА_10 , а також не вчиняв дій з метою приховування злочину. В матеріалах справи відсутні відомості того, що обвинувачений ОСОБА_7 був впевнений в тому, що ОСОБА_10 помер. Проте данні обставини не були враховані судом при призначенні покарання, що також може впливає на пом`якшення міру покарання.

Судом при призначенні міри покарання не враховано, як пом`якшуючу обставину, визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 про що він висловлював як на стадії досудового слідства так на стадії судового слідства.

На даний вирок подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який просить переглянути вирок та призначити йому більш м`яке покарання з врахуванням того що судом першої інстанції не взято до уваги його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, співпраця зі слідством, у зв`язку з чим безпідставно до нього не було застосовано вимоги ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 05.07.2023, близько 14:00 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство), внаслідок словесного конфлікту, який виник в ході розпивання спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , умисно наніс кухонним ножем, з рукояткою біло-оранжевого кольору, декілька ударів (а саме 4) в область знаходження особливо важливих органів людини, а саме: шиї, голови та тулуба останнього, зокрема: (один) удар в область правого плеча, 2 (два) - шиї справа та 1 (один) в праву щоку потерпілого.

Продовжуючи свій злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , перебуваючи у під`їзді зазначеного будинку ОСОБА_7 шляхом прикладання фізичної сили до останнього, перекинув такого через перила сходової клітки з 2 (другого) поверху на 1 (перший), після чого потерпілий втратив свідомість та обвинувачений вважав, що останній помер.

Такими діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: рани на шиї справа, рани правого плеча в проекції головки гілечевої кістки, рани в ділянці за зовнішнім кутом губ справа, синець лівого ліктевого суглобу, а також клінічно: поперечне лінійне пошкодження внутрішньої яремної вени шиї справа па 3/4 - 4/5 поперекового діаметру шиї справа, гостра крововтрата та рентгенологічно: переломи 1, 3, 4, 5-го ребер зліва без зміщення, та переломи 6, 7, 8-го ребер зі зміщенням. Пневмоторакс. Ателектаз нижньої частки нижньої легені зліва; а також-садно лівої тім`яної ділянки, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке являється небезпечним для життя в момент його заподіяння. У подальшому ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення умисіїого вбивства потерпілого ОСОБА_10 до кінця.

Водночас, ОСОБА_7 свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки в подальшому потерпілого доставлено до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Новороздільська міська лікарня» Новороздільської міської ради, де йому надано невідкладну медичну допомогу.

Потерпілий ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавав.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману його захисником адвокатом ОСОБА_9 , про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 - п.13 ч.2 ст. 115 КК України, а саме вчинення закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчиненого злочину, визнання вини у скоєному, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання оскільки враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України; спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину; думку потерпілого, який просив призначити максимальну міру покарання обвинуваченому за скоєне; особу обвинуваченого та стан його поведінки, а саме те, що ОСОБА_7 у вчиненому розкаявся, сприяв розкриттю злочину і це суд першої інстанції врахував, як пом`якшуючу обставину; однак обвинувачений раніше судимий, судимість не знята та не погашена; за місцем проживання характеризується посередньо, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння , а це є обтяжуюча покарання обставина.

Згідно висновку судово-токсикологічної експертизи ОСОБА_7 , № 1533/2023-т від 17.07.2023, дослідженої в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що при судово-токсикологічній експертизі речового доказу крові ОСОБА_7 , виявлено сліди етилового спирту в кількості 1.89‰.

З врахуванням зазначеного вище суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 не є можливим без ізоляції від суспільства, а тому суд не вбачав підстав для застосування до нього ст. 69 КК України.

Відтак в суді апеляційної інстанції колегією суддів з`ясовано, що апеляційні вимоги обвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погоджується, з врахуванням доказів наявних в матеріалах справи, з думкою суду першої інстанції про відсутність підстав до застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України.

Таким чином, із врахуванням вказаних вище обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч. 2 ст.115 КК України і визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Відповідно апеляційні вимоги обвинуваченого про призначення йому меншої міри покарання не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 ПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2023 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той же час з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий:

Судді: