Справа № 738/2226/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/319/24
Категорія - в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

28 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з ДУ «Менська виправна колонія (№91)», матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91) та Спостережної комісії Менської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, засудженого вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року за ч. 3 ст. 299 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні подання суд вказав на відсутність діючих стягнень, дотримання засудженим режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, що не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, в той час як дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України. При цьому, суд вказав, що рішення спостережної комісії, яка погодила застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, має рекомендаційний характер і не є визначальним при вирішення питання про можливість умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 за наслідками апеляційного розгляду ухвалу суду про відмову в задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення просить скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Менська виправна колонія (№91)» та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання.

Мотивує тим, що висновки суду про те, що він своєю поведінкою не довів свого виправлення і відсутні підстави для твердження про його виправлення є безпідставними та помилковими.

Так, він позитивно характеризується, вважається таким, що не має стягнень, адже стягнення від 31.05.2022 є погашеним, у зв`язку з чим безпідставним є посилання суду на те що він має стягнення, адже ця підстава взагалі не може враховуватися під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.

Фактично, встановивши відсутність діючих стягнень у засудженого, дотримання ним режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, наявність висновку щодо ступеня виправлення засудженого, суд першої інстанції, не наводячи належних аргументів та будь-яких законних обґрунтувань прийшов до протилежного висновку, що суперечить встановленим обставинам. Зокрема, ОСОБА_6 постійно працює, виключно позитивно себе зарекомендував, має три заохочення, три подяки та грамоту.

Засуджений переконаний в тому, що з матеріалів особової справи можна прийти до переконливого висновку про те, що він твердо став на шлях виправлення і за увесь час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, суворим дотриманням норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, довів своє виправлення, що свідчить про можливість застосування відносно нього положень ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив про скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення, адже він довів, що став на шлях виправлення та заслуговує на застосування вказаної пільги, прокурора, який заперечував проти доводів засудженого, ухвалу суду вважав обґрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого задовольнити.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання. Проте, розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за увесь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за яке особа відбуває покарання, та особу засудженого в цілому.

З матеріалів справи убачається, що 16 березня 2020 року ОСОБА_6 був засуджений Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 299 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 07 серпня 2020 року.

Таким чином, на час розгляду подання засуджений ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину покарання, яка надає право на застосування умовно-дострокового звільнення, отже на день апеляційного розгляду невідбутий строк покарання становить - 1 рік 4 місяці 9 днів позбавлення волі.

За час перебування в Харківському слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, порушень вимог встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався. Заходи заохочення та стягнення не застосовувалися.

У державній установі «Менська виправна колонія №91» ОСОБА_6 відбуває призначений строк покарання з 05 жовтня 2020 року по теперішній час. За час відбування покарання в установі характеризується виключно позитивно, лише один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, але стягнення було зняте в порядку заохочення, розпорядок дня установи виконує, при цьому має три заохочення.

На профілактичних обліках засуджений не перебуває. Після розподілу з дільниці КДіР виявив бажання працевлаштуватися та згідно договору ЦПХ від 02 листопада 2020 року по теперішній час працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи. До роботи відноситься позитивно та відповідально, поставлені завдання виконує, за що має три заохочення.

Засуджений приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», яку виконує за планом, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру.

При цьому, під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в активній участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, наявності заохочень.

Відповідно до інформації про стягнення та заохочення ОСОБА_6 мав єдине стягнення 31 березня 2022 року у вигляді попередження правами начальника установи, в той же час йому тричі оголошувались заохочення від 09 вересня 2022 року у вигляді зняття раніше накладеного стягнення, 14 березня 2023 року та 12 вересня 2023 року за виконання покладених на нього обов`язків робітника швейної дільниці та додержання правил поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції зазначеним вище обставинам у їх сукупності належної оцінки не надав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання.

Невірним є рішення суду в частині надання переваги одному єдиному стягненню, яке до того ж було погашеним, навіть не зважаючи на те, що суд приймає до уваги поведінку засудженого за увесь період відбуття ним покарання, в тому числі враховує і оголошені стягнення та заохочення за цей період. Однак, стягнення засудженим було погашене і після цього його поведінка покращилась, він мав лише заохочення, тобто покарання у вигляді позбавлення волі досягло визначеної законодавцем мети виправлення засудженого.

Доводи засудженого про позитивні зміни та сумлінну поведінку під час відбування покарання є слушними та приймаються колегією суддів до уваги з урахуванням відомостей, встановлених при складанні характеристики та Висновку щодо виправлення особи засудженого, які містять змістовну інформацію щодо позитивних змін у поведінці засудженого.

Так, відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_6 дотримується розпорядку дня установи, підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, сумлінно дотримується трудової дисципліни. При цьому, засуджений має розвинені комунікативні якості, неконфліктний, прагне уникати конфліктних ситуацій, в нього низький рівень агресивності, відсутнє вороже ставлення до оточуючих, відсутня ймовірність вчинення насильницьких дій, він про соціально спрямований, добросовісний, наполегливий, дисциплінований, дотримується моральних стандартів та правил, соціально зрілий, має плани на майбутнє та бажає змінюватись.

З урахуванням встановлених обставин та відомостей про особу засудженого, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що засуджений не став на шлях виправлення не ґрунтується на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбувались в особистості ОСОБА_6 за увесь період відбуття ним покарання та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_6 на невідбуту частину покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , скасувати.

Подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради задовольнити.

Засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково від відбуття основного покарання призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року на невідбуту частину покарання строком на 1 ( один) рік 4 (чотири) місяці 9 (дев`ять) днів.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10