Ухвала

Іменем України

22 лютого 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000863 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України -

встановив:

При оголошенні перерви для продовження дослідження письмових відео матеріалів, прокурор ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на практику ЄСПЛ. Клопотання обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду кримінального провадження та вивчення відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 установлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В своєму клопотанні зазначила, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, зокрема за віком чи станом здоров`я, які унеможливлювали утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення.

Вважає, що вказані обставини, зокрема суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, можуть спонукати останнього до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що дає обґрунтовану підставу вважати про наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На теперішній час встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Враховуючи особу обвинуваченого та тяжкість злочинів, які йому інкриміновані, його звільнення з-під варти може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного тривалого часу.

У зв`язку із зазначеним вважає, що обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім стримуючим засобом, не здатне запобігти зазначеним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Захисник ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу, просила змінити запобіжний захід відносно її підзахисного з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Зазначила, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України, оскільки не містить посилань на матеріали кримінального провадження і відсутні додатки до клопотання які прокурором в клопотанні зазначені, а також викладу обставин, які свідчать про те, що існують заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1.3 ч.1 ст.177 КПК.

В судовому засіданні наголосила, що у клопотанні прокурора відсутні будь-які підстави, якими санкціонується тримання під вартою ОСОБА_6 протягом тривалого часу, що не відповідає принципу захисту від свавілля, встановленому пунктом 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, зазначає, що прокурором в поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою не наведено жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, матиме намір переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або йому буде повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Також, на її переконання, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого, зауважив, що прокурор у своєму клопотанні зазначає наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України які на даний час відпали.

Інші захисники також просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на альтернативний, посилаючись на відсутність ризиків.

Суд, заслухавши клопотання прокурора і сторони захисту, дослідивши їх доводи і обґрунтування, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначене вище, колегії суддів належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються, вирішуючи це питання.

При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений має постійне місце проживання, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою немає, а наведені вище обставини можуть бути визнані судом такими, що свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, переховуванням від суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному ризику, так і забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Окрім того, перед оголошенням перерви у судовому провадженні, враховуючи думку прокурора та сторін, суд розглянув клопотання сторони захисту про скасування арешту з майна, а саме:

Клопотання ОСОБА_16 в порядку ст. 174 КПК України, в якому вона просить суд cкасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: Ноутбук HP Pavilion s/n CWF8350YC4; Комп`ютер (Системний блок) чорного кольору; Мобільний телефон Самсунг сірого кольору (не працюючий); Мобільний телефон золотистого кольору (дитячий).

Клопотання ОСОБА_17 в порядку ст. 174 КПК України, в якому вона просить суд скасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: грошові кошти в іноземній валюті в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США; грошові кошти в національній валюті в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) грн.; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy А12», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 .

Клопотання ОСОБА_18 в порядку ст. 174 КПК України, згідно якого останній просить скасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: мобільний телефон марки «Apple Iphone» з сім карткою НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Apple Iphone» не справному стані, мобільний телефон марки «ZTE» з сім карткою НОМЕР_5 , пристрій для посилення GSM сигналу чорного кольору.

Клопотання ОСОБА_9 , в якому він просить суд автомобіль марки «Daewoo Sens» д.н. НОМЕР_6 який визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 та накладено арешт - передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 та зберігати автомобіль в приміщенні гаражу, що розташований на території домоволодіння: АДРЕСА_1 .

Клопотання ОСОБА_19 в порядку ст. 174 КПК України, де вказує, що просить суд cкасувати арешт накладений на мобільний телефон Iphone білого кольору.

Заявлені клопотання обґрунтовані тим, що наявність арештів суперечать практиці ЕСПЛ, слідчим суддею вони були накладені не обґрунтовано і вище перелічене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін в частині скасування заходів забезпечення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою… суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна…, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється судом з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на викладене, суд враховує, що арешт майна триває протягом тривалого часу, суду не надано доказів існування підстав для проведення будь-яких додаткових досліджень або дій пов`язаних з арештованим майном, а тому суд вважає, що подальший арешт майна, як ступінь втручання у права і свободи заявників не виправдовує потреби кримінального провадження, відтак потреба в його подальшому застосування відпала, в зв`язку з чим накладені арешти підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 181-183, 194, 331, 350 КПК України, суд -

ухвалив:

Оголосити перерву у судовому провадженні до 29 лютого 2024 року до 14.00 години, резервним днем визначити: 06 березня 2024 року о 14.00 годині, 22 березня 2024 року о 11.00 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відносно її підзахисного з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 22 квітня 2024 року, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України строком на два місяці:

- заборонити цілодобово залишати місце проживання у буд. АДРЕСА_2 .

- утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- з`являтися до суду за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 має бути негайно доставлений до місця його проживання і звільнений з-під варти.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_6 направити для виконання до Нікопольського районного управління поліції в Дніпропетровській області, який повинен поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали в частині цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на прокурора.

Клопотання ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 про скасування арешту з майна в порядку ст.174 КПК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: Ноутбук HP Pavilion s/n CWF8350YC4; Комп`ютер (Системний блок) чорного кольору; Мобільний телефон Самсунг сірого кольору (не працюючий); Мобільний телефон золотистого кольору (дитячий).

Повернути вищевказане майно, власником якого є ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_7 .

Скасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: грошові кошти в іноземній валюті в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США; грошові кошти в національній валюті в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) грн.; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy А12», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 ;

Повернути вищевказане майно власником якого є ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_8 .

Скасувати арешт майна накладений в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863, а саме: мобільний телефон марки «Apple Iphone» з сім карткою НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Apple Iphone» не справному стані, мобільний телефон марки «ZTE» з сім карткою НОМЕР_5 , пристрій для посилення GSM сигналу чорного кольору.

Повернути майно, власником якого є ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_9 .

Автомобіль марки «Daewoo Sens» д.н. НОМЕР_6 який визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, внесеного 08.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 та накладено арешт - передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 та зберігати автомобіль в приміщенні гаражу, що розташований на території домоволодіння: АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт накладений на мобільний телефон Iphone білого кольору, який повернути ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Копію ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)», Нікопольського районного управління поліції в Дніпропетровській області.

Ухвала в частині зміни запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1