ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2052/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/153/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/153/24 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено в тому числі й щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 19 квітня 2024 року.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасували ухвалу суду та постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на недоведеність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та наявність у нього тісних соціальних зв`язків, на що вказує те, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання;

- захисник - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивує скаргу відсутністю в матеріалах справи доказів, які б підтверджувати про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується), вважає що припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу.

Вважає що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності вищенаведених ризиків, на що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини ("Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини").

Зазначає, що в ОСОБА_7 є міцні соціальні зв`язки, оскільки він має на утриманні сина, підтримує відносини зі своєю матір`ю, ОСОБА_9 , яка у випадку обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, зможе матеріально забезпечити допоки обвинувачений не працевлаштується.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з мотивів у них викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційних скарг заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді в Гусятинському районному суді перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000351 від 26 жовтня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, організованою групою.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 вересня 2023 року із визначенням розміру застави, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року.

Перевіряючи доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає, що місцевий суд на підтвердження того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду виходив з тяжкості злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких, а також суворості покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним, а саме позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, усвідомлюючи, яке він може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності; на підтвердження можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення суд взяв до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, має непогашені судимості, на даний час відбуває покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні багатоепізодного особливо тяжкого злочину, що є підставами вважати, що він може продовжувати вчиняти нові злочини, крім цього, ОСОБА_7 не працює, немає постійного законного заробітку, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання; також суддя врахував те, що на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали кримінального провадження, у тому числі протоколи допиту свідків, потерпілих з наданими показаннями, тому існує ймовірність того, що обвинувачений може впливати на них з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того, щоб він зміг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її, а також виходив з даних про особу обвинуваченого, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, місце роботи та утриманці, та неможливості завершення судовго розгляду вказаного кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 .

Перевіряючи посилання апелянтів щодо формальності вищенаведених ризиків колегія суддів виходить з того, що ступінь ризиків та неможливість запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, визначено судом за результатами сукупного аналізу обставин злочину та даних про особу обвинуваченого (його моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки під час розслідування кримінального правопорушення.

Зокрема, при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 було враховано роль обвинуваченого як організатора у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відбування покарання за умисні корисливі злочини та продовження злочинної діяльності з місць позбавлення волі, що вказує на схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, тому обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому колегія суддів врахує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що вищеперелічені ризики не зменшились та продовжують існувати, а тому подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Твердження апелянтів про те, що ОСОБА_7 має на утриманні сина, підтримує тісні контакти із своєю матір`ю не є підставами для відмови у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність доведених прокурором у судовому засіданні ризиків.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року в частині продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді