Справа № 298/69/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/44/22, за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, судимого вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки ; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_6 до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року у виді позбавлення волі строком на 1 (один) місяць та остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Вироком ухвалено речовий доказ у справі, а саме: сокиру, яку було вилучено у ході огляду місця події від 21 грудня 2019 року, та передано до кімнати зберігання речових доказів Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - знищити; дерева породи " Ялиця біла" у кількості 13 штук, які вилучені у ході огляду місця події від 21 грудня 2019 року та передані на зберігання на територію спец майданчика Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області - передати у дохід держави.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, з корисливою метою, без відповідного на те дозволу працівників лісової охорони, не маючи лісорубного квитка чи ордеру, виданого Ужанським національним природним парком, 21 грудня 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, у лісовому масиву неподалік с. Верховина Бистра, Великоберезнянського району, Закарпатської області, урочище "Попова Загорода" на території природно-заповідного фонду Ужанського національного природного парку, за допомогою сокири скоїв незаконну порубку до ступеня припинення росту на пні 13 дерев породи "Ялиця біла", розміром 3,5 см., 10 см, 4 см., 7 см., 5 см., 5 см., 3 см., 10 см., 5 см., 3 см., 5 см., 9 см., 4 см., чим спричинив шкоду природно-заповідному фонду Ужанського національного природного парку на загальну суму 4 264 гривні.

Ці діяння обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 246 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок у частині призначення покарання є необґрунтованим та незаконним. Апелянт стверджує, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у чому щиро розкаявся. Просить вирок скасувати, призначивши йому більш м`яке покарання з іспитовим строком.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої сторони представника Ужанського національного природного парку, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та представника потерпілої сторони береться до уваги те, що: такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення апеляційного розгляду справи не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого на розгляд справи; прокурор ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у незаконній порубці лісу, тобто незаконній порубці дерев, вчиненій на території природно-заповідного фонду, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 246 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 246 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що передбачене ч. 3 ст. 246 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неодружений, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у психіатра та нарколога не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано за ч. 3 ст. 246 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 , згідно вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року, засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вірно застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, так як кримінальне правопорушення вчинено під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Перечинського районного суду від 22 травня 2019 року, а саме один місяць позбавлення волі, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є очевидно несправедливим, занадто суворим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у чому щиро розкаявся, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання як за ч. 3 ст. 246 КК України, так остаточного із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, і у свою чергу не дають підстав як для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, так і для встановлення йому іспитового строку, оскільки злочин вчинено під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 246 КК України, ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: