Справа № 364/666/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1504/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 на вирок Володарського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Новоград-Волинського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Володарського районного суду Київської області від 23 березня 2018 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки; ухвалою Володарського районного суду Київської області від 07.09.2019 скасовано іспитовий строк та направлено для відбування покарання; 04.08.2023 року звільнений з Райківської ВК №73 Житомирської області по відбуванню строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_8 , 11.08.2023 року, в денну пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, маючи умисел на незаконне проникнення до житла, діючи умисно і протиправно, без згоди потерпілого ОСОБА_9 , всупереч положення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканність житла чи іншого володіння, переконавшись в тому, що ніхто із сторонніх осіб його не бачить, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, шляхом пошкодження вхідних дверей, незаконно проник до житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого, виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку «незаконне проникнення до іншого володіння особи», визначивши остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

В обґрунтуванні вказує, що зі встановлених в судовому засіданні обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, вбачається кваліфікуюча ознака - незаконне проникнення до житла та не вбачається кваліфікуючої ознаки незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Однак, суд першої інстанції, після дослідження обставин інкримінованого правопорушення, яке відбулося в порядку ч.3 ст.349 КПК України, прийшов до хибного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не надіслав.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано в повному обсязі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються і відповідно до положень ч.2 ст.349 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Призначене ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України покарання прокурором не оспорюється, і таке покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Однак, суд першої інстанції, встановивши обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме незаконне проникнення до житла, кваліфікував дії останнього за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Виходячи з системного аналізу теорії права, формулювання обвинувачення становить собою словесне посилання на ті кримінально-правові норми, які відображено у формулі кваліфікації.

Формула кваліфікації являє собою вказівки на кримінально-правові норми Особливої, а в певних випадках і Загальної частини кримінального закону, яким передбачено вчинення діяння, шляхом використання скорочених, умовних позначень.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_8 за встановлених обставин вчинив незаконне проникнення до житла та кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.162 КК України, у мотивувальній частині вироку вказав, що кваліфікує його дії, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, тобто, у вчиненні дій, які не інкримінувалися обвинуваченому, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції при кваліфікацій дії обвинуваченого допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, помилка, допущена судом першої інстанції, на підставі ст.ст.409, 413 КПК України, підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , і така зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого та не впливає на кваліфікацію його дій за ч.1 ст.162 КК України.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Володарського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України, за незаконне проникнення до житла.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: