У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Біле, Должанського району Орловської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 червня 2024 року,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 червня 2024 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємих злочинів.

Звертає увагу, що підозрюваний є військовослужбовцем Збройних Сил України, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, характеризується позитивно, раніше не судимий.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

16.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000394, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 15.04.2024 близько 11:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вживали алкогольні напої на березі річки Інгул в межах с. Привільне.

Близько 14:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 випили наявні у них алкогольні напої, після чого направились на автомобілі «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_2 , до сусіднього від с. Привільне - села Єрмолівка, - ОСОБА_8 придбав упаковку (пак) пива об`ємом 2.5 л. кожна, після чого останні направились до с. Привільне.

Під час слідування автомобілем до с. Привільне, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу висловлювання ОСОБА_8 на адресу дружини ОСОБА_6 про те, що в нього з його дружиною були інтимні стосунки. ОСОБА_6 це обурило, зупинив автомобіль, вийшов із ОСОБА_8 із автомобілю та почав наносити йому удари в область голови та обличчя. ОСОБА_9 , який спостерігав за бійкою, запропонував кинути ОСОБА_8 до багажнику автомобілю, після чого разом із ОСОБА_6 , всупереч волі ОСОБА_8 , долаючи його опір шляхом нанесення йому ударів руками та ногами в область голови та обличчя, взяли ОСОБА_8 за руки та ноги, поклали до багажного відділення автомобіля тобто помістили у місце, яке він не міг вільно залишити, тим самим незаконно позбавили волі, після чого поїхали на берег річки, який знаходився неподалік від місця зупинки автомобілю.

По прибуттю на місце, ОСОБА_8 самостійно відчинив кришку багажного відділення автомобіля та вчинив спробу полишити місце, куди всупереч його волі привезли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

У свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи умисно, продовжили позбавляти волі ОСОБА_8 шляхом нанесення йому численних ударів руками та ногами в область, голови, обличчя, тулуба та кінцівок, таким чином позбавляючи ОСОБА_8 можливості права пересування та вільного вибору свого місцезнаходження.

Під час незаконного позбавлення волі ОСОБА_8 , у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин, виник спільний злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій спільний злочинний намір, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті, ОСОБА_6 діючи умисно та протиправно почав наносити удари в область голови та обличчя ОСОБА_8 . Після серії нанесених ОСОБА_6 . ударів, ОСОБА_9 , діючи з єдиним із ОСОБА_6 умислом, направленим на вбивство ОСОБА_8 почав наносити удари кулаком правої руки в область голови та обличчя ОСОБА_8 , від яких останній впав на землю і не підводився, проте ще перебував у свідомості.

Далі продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 схопили потерпілого під руки та кинули у воду біля берегу річки Інгул.

Знайшовши неподалік від місця події дерев`яну дошку, розміром близько 2-х метрів довжиною та 20 см. шириною, ОСОБА_9 , порахував вказану дошку зручною та такою, що володіє достатніми вражаючими властивостями для протиправного позбавлення життя ОСОБА_8 та узявши її до рук почав наносити удари в область голови ОСОБА_8 , який перебував у воді, з метою подолання його опору.

Внаслідок вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 протиправних дій, ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок утоплення, черепно-мозкової травми, від яких останній помер.

17.04.2024 року ОСОБА_6 було затримано та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованих злочинів, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається в з матеріалів судового провадження, 16.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000394, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 15.04.2024 близько 11:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вживали алкогольні напої на березі річки Інгул в межах с. Привільне.

Близько 14:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 випили наявні у них алкогольні напої, після чого направились на автомобілі «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_2 , до сусіднього від с. Привільне - села Єрмолівка, - ОСОБА_8 придбав упаковку (пак) пива об`ємом 2.5 л. кожна, після чого останні направились до с. Привільне.

Під час слідування автомобілем до с. Привільне, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу висловлювання ОСОБА_8 на адресу дружини ОСОБА_6 про те, що в нього з його дружиною були інтимні стосунки. ОСОБА_6 це обурило, зупинив автомобіль, вийшов із ОСОБА_8 із автомобілю та почав наносити йому удари в область голови та обличчя. ОСОБА_9 , який спостерігав за бійкою, запропонував кинути ОСОБА_8 до багажнику автомобілю, після чого разом із ОСОБА_6 , всупереч волі ОСОБА_8 , долаючи його опір шляхом нанесення йому ударів руками та ногами в область голови та обличчя, взяли ОСОБА_8 за руки та ноги, поклали до багажного відділення автомобіля тобто помістили у місце, яке він не міг вільно залишити, тим самим незаконно позбавили волі, після чого поїхали на берег річки, який знаходився неподалік від місця зупинки автомобілю.

По прибуттю на місце, ОСОБА_8 самостійно відчинив кришку багажного відділення автомобіля та вчинив спробу полишити місце, куди всупереч його волі привезли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

У свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи умисно, продовжили позбавляти волі ОСОБА_8 шляхом нанесення йому численних ударів руками та ногами в область, голови, обличчя, тулуба та кінцівок, таким чином позбавляючи ОСОБА_8 можливості права пересування та вільного вибору свого місцезнаходження.

Під час незаконного позбавлення волі ОСОБА_8 , у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин, виник спільний злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій спільний злочинний намір, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті, ОСОБА_6 діючи умисно та протиправно почав наносити удари в область голови та обличчя ОСОБА_8 . Після серії нанесених ОСОБА_6 . ударів, ОСОБА_9 , діючи з єдиним із ОСОБА_6 умислом, направленим на вбивство ОСОБА_8 почав наносити удари кулаком правої руки в область голови та обличчя ОСОБА_8 , від яких останній впав на землю і не підводився, проте ще перебував у свідомості.

Далі продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 схопили потерпілого під руки та кинули у воду біля берегу річки Інгул.

Знайшовши неподалік від місця події дерев`яну дошку, розміром близько 2-х метрів довжиною та 20 см. шириною, ОСОБА_9 , порахував вказану дошку зручною та такою, що володіє достатніми вражаючими властивостями для протиправного позбавлення життя ОСОБА_8 та узявши її до рук почав наносити удари в область голови ОСОБА_8 , який перебував у воді, з метою подолання його опору.

Внаслідок вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 протиправних дій, ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок утоплення, черепно-мозкової травми, від яких останній помер.

17.04.2024 року ОСОБА_6 було затримано та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти життя та здоров`я особи, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді