Номер провадження: 11-кп/813/554/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 в інтересах цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на вирок Київського райсуду м. Одеси від 04.08.2023 в к/п №0001282 від 09.04.2017 стосовно:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Генічеськ Херсонської обл., громадянки України, із вищою освітою, незаміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 85, 86 КК України, п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від призначеного основного та додаткового покарань.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_13 з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» () матеріальну шкоду в сумі 29 077, 93 грн.; в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_13 з обвинуваченої ОСОБА_8 100 000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_11 з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» () матеріальну шкоду в сумі 89 159, 70 грн.; в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_11 з обвинуваченої ОСОБА_8 50 000 грн.

В інший частині позову потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз на загальну суму 12 226 грн. стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.04.2017 на автомобіль «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , легковий комбі 2008 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , та мотоцикл марки «Віпер» та вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 визнано винуватою в тому, що вона 08.04.2017, приблизно о 13:10 год., при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по горизонтальній прямій ділянці проїзної частини пр. Небесної Сотні (колишня Маршала Жукова) в напрямку вул. Інглезі в м. Одесі, здійснювала маневр лівого повороту з пр. Небесної Сотні на вул. Шкільний аеродром на регульованому світлофором перехресті.

В цей час, в зустрічному напрямку відносно руху керованого ОСОБА_8 автомобіля по пр. Небесної Сотні рухались потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на мотоциклі «Viper ZS110», б/н, під керуванням ОСОБА_13 зі швидкістю 40-50 км/год.

Водій ОСОБА_8 , в порушення вимог п.1.5, пп.«б» п.2.3, п.10.1 та п.16.6 ПДР України, була неуважною, за дорожньою обстановкою постійно не слідкувала, відповідно не відреагувала на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надала перевагу в русі транспортному засобу - мотоциклу «Viper ZS110», б/н, що також рухався на зелений сигнал основного світлофора в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого, маючи технічну можливість уникнути події, допустила зіткнення з вказаним мотоциклом.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 вказаних правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водію та пасажиру мотоциклу «Viper» б/н спричиненні тілесні ушкодження. Водію мотоциклу ОСОБА_13 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закриті переломи склепіння та основи черепа у вигляді розходження лямбдо видного і потилично-сосцевидного швів з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закриті неповні переломи VI, VII лівих ребер, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Пасажиру мотоциклу ОСОБА_11 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритий скалковий перелом лівої стегнової кістки в середній третині, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_12 , в інтересах цивільного відповідача ПрАТ «СК «АРКС» не погодився із оскаржуваним вироком в частині задоволення позовних вимог до АТ «СК «АРКС» з огляду на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам провадження, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права з огляду на наступне:

- при вирішенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 суд 1-ої інстанції не застосував положення матеріального права, зокрема, п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) та, як наслідок, залишив поза увагою те, що потерпілі у позасудовому порядку до страхової компанії не звертались, не надали заяви про страхове відшкодування впродовж одного року за шкоду, заподіяну майну, та трьох років за шкоду, заподіяну здоров`ю, з моменту скоєння ДТП, а саме 08.04.2017, на підставі чого страховиком було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування;

- суд не врахував, що потерпілими на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення витрат на лікування були долучені документально підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого ОСОБА_11 в розмірі 12 624, 07 грн., що складаються з витрат на оперативне лікування (4569, 70 грн.), витрат на придбання комплекту імплантів (4800 грн.), витрат на проведення 5-ти сеансів сфокусованої ударно-хвильової терапії (2570 грн.), оплати препаратів для наркозу (685 грн.), натомість, решта платіжних документів, долучених до цивільного позову, не доводять того, що придбані медикаменти використано саме для лікування травм, отриманих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 внаслідок ДТП, а також неналежної якості та не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я на предмет їх необхідності в застосуванні при лікуванні травм, отриманих внаслідок ДТП;

- задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням мотоциклу «Viper ZS110», б/н, суд 1-ої інстанції, всупереч вимог п. 22.1 ст. 22 Закону, залишив поза увагою те, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням вищезгаданого мотоциклу висновком автотоварозначої експертизи №167 від 04.09.2017 визначений не був, натомість, судом помилково була прийнята за вартість матеріального збитку ринкова вартість мотоцикла «Viper ZS110» у непошкодженому стані.

Посилаючись на викладені обставини, представник цивільного відповідача ОСОБА_12 просить вирок суду в частині цивільного позову змінити та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 та ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

Потерпілий ОСОБА_13 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку потерпілого ОСОБА_13 в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши при цьому думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності потерпілого ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку обвинуваченої ОСОБА_8 її захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_11 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає в повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Мотивуючи доведеність провини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України зібрані по справі докази, які є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину та обґрунтовано кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , якого буде достатнього для її виправлення та попередження вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд 1-ої інстанції врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України та призначив обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також застосував стосовно неї положення п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши від відбування основного й додаткового покарання як особу, яка досягла пенсійного віку.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, правової кваліфікації її дій та призначення покарання ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Аналізуючи посилання представника цивільного відповідача на безпідставність рішення суду 1-ої інстанції в частині задоволення позовних вимог потерпілих, колегія суддів вважає їх вочевидь помилковими та звертає увагу на наступні вимоги закону.

Вимоги ч. 1 ст. 128 КПК України передбачають, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 зазначеної ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 1 ст. 1177 ЦК України встановлює, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

В свою чергу, п.п. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 34.1. ст. 34 Закону, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Так, заслуговують на увагу посилання представника цивільного відповідача про те, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 не подавали заяву до страховика ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», хоча повинні були, відповідно до вимог п. 35.1 ст. 35 Закону.

Разом із тим, в цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.11.2022 у справі №402/14/21 (провадження №51-6130км21), відповідно до якої для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим. Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Окрім того, в даному випадку слушними також є посилання, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20).

Так, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Так, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , керування яким здійснювала обвинувачена ОСОБА_8 на момент ДТП, тобто 08.04.2017, була застрахована ПрАТ «СК «АРКС» відповідно до полісу страхування №АЕ9849337 на ім`я ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 104; т. 2, а.с. 227).

Станом на момент ДТП, що мала місце 08.04.2017, вищевказаний поліс страхування був діючим, оскільки строк його дії складав з 02.10.2016 по 01.10.2017.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції констатує, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , використовуючи надане їм законом, зокрема, положеннями ст.ст. 12, 1166 ЦК України, право, обґрунтовано звернулись до суду протягом строку позовної давності із позовом до ПрАТ «СК «АРКС» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, що мала місце 08.04.2017, а суд 1-ої інстанції обґрунтовано прийняв таку позовну заяву до розгляду.

Надаючи оцінку посиланням апелянта на те, що потерпілими на підтвердження своїх вимог в частині стягнення витрат на лікування не було долучено документів, які б підтверджували, що придбані медикаменти використано саме для лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Так, представником потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_14 в поданому цивільному позові та уточненнях до нього розмір витрат, понесених потерпілими на лікування було оцінено в розмірі 29 077, 93 грн. на користь потерпілого ОСОБА_13 та в розмірі 31 559, 70 грн. на користь потерпілого ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 22-27 та 126-130 відповідно).

При цьому, на підтвердження вимог в частині стягнення витрат на лікування потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 їх представником було долучено відповідні копії медичних документів, зокрема, довідки закладів охорони здоров`я стосовно оплати препаратів для наркозу, медикаментів для перев`язки та операції, сеансів сфокусованої ударно-хвильової терапії, комплекту імплантів, а також копії квитанцій на придбання різноманітних медикаментозних засобів (т. 1, а.с. 28-51).

Всупереч твердженням представника цивільного відповідача, із аналізу долучених до позовної заяви копій квитанцій вбачається, що потерпілими здійснювалось придбання медикаментів, які вочевидь мають прямий зв`язок із отриманими ними внаслідок ДТП, що мала місце 08.04.2017 травмами, зокрема, антисептиків, шприців, знеболювальних та протизапальних засобів, антикоагулянтів, тощо.

Натомість, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта як на одну з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині стосовно неналежної якості долучених представником потерпілих оригіналів квитанцій, оскільки, з урахуванням тривалого часу зберігання оригіналів квитанцій (з квітня 2017 року) є вочевидь об`єктивним факт того, що вони втратили забарвлення та потьмяніли (т. 3, а.с. 3-7, 14, 18-25, 27).

Разом із тим, до первісно поданого представником ОСОБА_14 цивільного позову було долучено копію таких квитанцій належної якості, які дозволяють точно та достовірно встановити зафіксовану на них інформацію стосовно придбаних медикаментів.

З урахуванням викладених обставин в їх сукупності, рішення суду 1-ої інстанції в частині задоволення позовних вимог представника потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 про стягнення з ПрАТ «СК «АРКС» витрат на лікування в повному обсязі є цілком обґрунтованим, вмотивованим та законним.

Водночас, є обґрунтованими та відповідають дійсності твердження апелянта стосовно не встановлення наданим представником потерпілих висновком автотоварознавчої експертизи №167 від 04.09.2017 розміру матеріальної шкоди, заподіяної мотоциклу «Viper ZS110», б/н.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до положень ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Стаття 29 Закону передбачає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

До уточненого цивільного позову представником потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_14 було долучено висновок автотоварознавчої експертизи №167 від 04.09.2017 (т. 1, а.с. 159-170), відповідно до якого експертом була визначена ринкова вартість мотоцикла «Viper ZS110», б/н, червоного кольору, станом на 08.04.2017, яка складала 21 537, 90 грн., а також зазначено, що, з огляду на те, що в Одеському НДЕКЦ МВС України відсутня інформація виробника щодо трудомісткості робіт з ремонтних операцій мотоциклів марки «Viper», визначити суму матеріального збитку не надається можливим.

Відтак, проведеним експертним дослідженням дійсно не було встановлено розмір заподіяної майну потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , зокрема, мотоциклу, шкоди, пов`язаної із його пошкодженням в результаті ДТП, що мала місце 08.04.2017, натомість, було зауважено на неможливості визначення такого розміру з обставин, що не залежали від волі потерпілих.

Разом із тим, з урахуванням факту тощо, що проведеним експертним дослідженням не надалось за можливе встановити розмір шкоди, завданої пошкодженням належному потерпілому ОСОБА_11 мотоциклу «Viper ZS110», б/н, апеляційний суд вважає обґрунтованим рішенням суду 1-ої інстанції в частині задоволення позовних вимог представника потерпілих стосовно стягнення з ПрАТ «СК «АРКС» в якості відшкодування майнової шкоди ринкової вартості вищезгаданого мотоцикла «Viper ZS110», б/н.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що під час розгляду судом 1-ої інстанції цивільного позову представника потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 до ПрАТ «СК «АРКС» про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 08.04.2017 було повно та вичерпно досліджено всі обставини, які мали значення для правильного вирішення цивільного позову, внаслідок чого прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для зміни законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду 1-ої інстанції немає, внаслідок чого необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника цивільного відповідача з підстав, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 , в інтересах цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2023, яким ОСОБА_8 визнано винуватоюу вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4