Справа № 456/1998/24
Провадження № 1-кп/456/308/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100 від 24.01.2024, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипче Баришевського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , навідника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець, призваний під час мобілізації, солдат ОСОБА_5 проходить службу в Збройних Силах України на посаді навідника 2 мотопіхотного відділення З мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Солдат ОСОБА_5 , обіймаючи посаду навідника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , в листопаді 2022 року, перебуваючи в зоні проведення операції об`єднаних сил, поблизу н.п. Водяне Покровського району Донецької області придбав шляхом відшукування оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, вибухову речовину на основі тротилу (2,4,6-тринітротолуолу), 119 (сто дев`ятнадцять) патронів калібру 5,45 мм та 6 (шість) патронів калібру 7,62 мм, які в подальшому, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки, маючи умисел на незаконне носіння та зберігання бойового припасу, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, незаконно перевіз за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав до моменту проведення обшуку працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, а саме: до 06.02.2024 без передбаченого законом дозволу.

Зокрема, 06.02.2024 в період часу з 10 год. 11 хв. по 11 год. 22 хв. за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області проведено обшук, в ході якого на полиці у шафі, яка знаходилася в кухні, виявлено корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запал УЗРГМ-2, які в сукупності відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 та є бойовим припасом.

Надалі у підвальному приміщення, яке відноситься до вказаної адреси, було виявлено пресовану речовину жовто-коричневого кольору вагою 200 г, яка відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи є вибуховою речовиною на основі тротилу (2,4,6 - тринітротолуолу) та 125 (сто двадцять п`ять) патронів, які відповідно до висновку балістичної експертизи є бойовими припасами, придатними для стрільби.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, призваний на військову службу під час мобілізації, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в листопаді 2022 року, перебуваючи поблизу н.п. Водяне Покровського району Донецької області, придбав шляхом відшукування корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, запал УЗРГМ-2, які в сукупності відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи, є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 та є бойовим припасом, пресовану речовину жовто-коричневого кольору вагою 200 г, яка відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи є вибуховою речовиною на основі тротилу (2,4,6 тринітротолуолу), та 125 (сто двадцять п`ять) патронів, які відповідно до висновку балістичної експертизи є бойовими припасами, придатними для стрільби, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу до його викриття працівниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про те, що в листопаді 2022 року, перебуваючи в зоні проведення операції об`єднаних сил, поблизу н.п. Водяне Покровського району Донецької області знайшов оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, запал УЗРГМ-2, 125 бойових патронів і тротилову шашку, які перевіз за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 та незаконно зберігав до проведення обшуку працівниками поліції. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання, в якому просив не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Отримавши показання ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має на утриманні двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263КК України, і призначити покарання за ч. 1 ст. 263КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати в розмірі 7572,80 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві грн 80 коп.) за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2024.

Речові докази: тротилову шашку, 125 бойових патронів, корпус гранати Ф-1, запал УЗРГМ-2, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1