ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/907/24 Справа № 187/1961/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000235 від 14.08.2023 року за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бухта Провидіння Магаданської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, не працюючий, перебуває на військовому обліку у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 за ВОС зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 11.08.2011 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3 ст.186 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК від відбування покарання звільнено з випробувальним строком 3 роки;

- 30.05.2012 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.162, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.70, ст.71 КК до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.07.2018 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 10.06.2020 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі;

- 08.12.2020 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 77 КК України до відбуття 4 роки 1 місяць; 08.05.2023 звільнений з ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)» згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст.185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.12.2020 і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 12 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою необхідно - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Повторно 14 серпня 2023 року, близько 08:10 години, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у домоволодінні свого батька ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, в період дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 передбачено, що з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 18 серпня 2023 року, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність діяння, скориставшись відсутністю свідків, впевнившись у тому, що його дії носять таємний характер, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому, що своїми діями здійснює таємне безоплатне вилучення майна поза волею власника, таємно, шляхом вільного доступу, викрав телевізор марки KIVI LED, модель 32Н540LВ, серійний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7

Довівши свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 8567 гривень 10 копійок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію своїх дій за ч.4 ст.185 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його суворість. В обґрунтування вказує на те, що він має бажання стати до лав ЗСУ та вже почав проходити медичну комісію у військкоматі, оскільки раніше проходив строкову військову службу у НОМЕР_2 ОМБР. Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що потерпілий не має до нього претензій та прохав не позбавляти його свободи. Тому просить пом`якшити йому покарання.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просив застосувати до призначеного покарання положення ст.75 КК, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.3 ст.349 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються в апеляційній скарзі обвинуваченим, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за корисливі злочини, скоїв тяжкий злочин, в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, офіційно не працює, що насамперед свідчить про його несумлінне ставлення до загальноприйнятих норм і правил поведінки в суспільстві та його відношення до покладених на нього державою обов`язків.

Вказані обставини, як констатував місцевий суд, вказують на те, що обвинувачений на шлях виправлення не став та категорично не бажає цього робити, продовжує скоювати кримінальні правопорушення в період умовно дострокового строку, що свідчить про сформованість стійкої спрямованості особистості обвинуваченого ОСОБА_7 на вчинення злочинів, підвищений рівень його суспільної небезпечності та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що відповідно до статті 66 КК пом`якшують покарання, суд визнав - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що відповідно до статті 67 КК обтяжують покарання, суд визнав - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для пом`якшення покарання або на можливість застосування положень ст.75 КК, на чому наполягає апелянт, стороною захисту не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на вимоги закону України про кримінальну відповідальність, вчинення нового злочину у даному кримінальному провадженні під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.12.2020 за ч.2 ст.186 КК та право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах мінімальної санкції статті ч.4 ст.185 КК, а остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі відповідає правилам ч.1 ст.71 КК.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 рокувідносно нього за ч.4 ст.185 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4