У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Постановлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 01.12.2016 р. за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі, звільнити від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 28 днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зауважує, що приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково, у відповідності до положень ст. 81 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та ступінь його ресоціалізації, який протягом всього періоду відбування покарання отримав більше стягнень ніж заохочень.

При цьому, 10.03.2022 р. до засудженого застосовано стягнення за злісне порушення установленого порядку відбування покарання, а саме вживання спиртних напоїв, у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 10 діб.

Крім того, тричі, 15.09.2016 р., 03.02.2017 р. та 07.04.2017 р. до засудженого застосовано стягнення за зберігання заборонених предметів, зокрема мобільного телефону.

Зазначені стягнення, спрямовані на порушення режиму відбування покарання, хоча й погашені в установленому законом порядку, однак заслуговують на увагу при вирішенні питання застосування умовно-дострокового звільнення враховуючи їх характер, значну кількість, адже вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання в цілому.

Прокурор також відзначає, що засуджений ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, а саме 21.05.2015 р. був умовно-достроково звільнений від покарання призначеного йому за вироком Центрально-міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 22.06.2012 р., за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, проте, ОСОБА_6 належних висновків не зробив та продовжив вчиняти умисні злочини через незначний проміжок часу після звільнення, за що був засуджений вироками Слов`янського міського суду Донецької області від 18.01.2016 р., 13.05.2016 р., 01.12.2016 р. за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України.

Також, зауважує, що згідно характеристики на засудженого ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

При цьому, згідно з висновком комісії Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)», щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , загальний бал розділів II-VI становить 64 бали, що з урахуванням п. 10 розділу ІІ Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2023 р. № 294/5, свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів свого виправлення).

Таким чином, хоча ОСОБА_6 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, однак своєю поведінкою не довів виправлення.

Також, на думку апелянта, сама по собі участь засудженого ОСОБА_6 у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в інших заходах соціально-виховного характеру не є достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Крім того, залучення засудженого до робіт з благоустрою місця позбавлення волі та виконання засудженим разових доручень не може бути розцінено як його виправлення, оскільки відповідно до абз. абз. 4, 5 ч. 3 ст. 107 КВК України виконання встановлених законодавством вимог персоналу колонії, а також необхідних робіт по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язками засуджених.

З урахуванням наведеного, прокурор вважає, що матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 не свідчать про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.02.2024 р. до Снігурівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З матеріалів провадження та особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_6 засуджений Слов`янським міським судом Донецької області 01.12.2016 р. за ч. 2 ст. 121,ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року, в силу ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.04.2016 р. по 04.04.2017 р. день за два.

Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 станом на 20.02.2024 р. відбув більше, ніж 2/3 строку покарання, призначеного йому судом, не погашених стягнень не має, має заохочення за сумлінне ставлення до праці, в цілому позитивно характеризується, з урахуванням пояснень представника колонії, наданих в судовому засіданні про те, що за період відбування покарання засуджений довів своє виправлення, його поведінка є сумлінною і він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений Слов`янським міським судом Донецької області 01.12.2016 р. за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 187, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.04.2017 р., відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 р., зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.04.2016 р. по 04.04.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 20.02.2024 р. засуджений ОСОБА_6 із призначених 10 років позбавлення волі відбув 8 років 9 місяців 2 дні.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_6 засуджений за умисні тяжкі злочини і відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів:

21.02.2011 р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, зі звільненням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

25.05.2011 р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

20.03.2012 р. Центрально-городським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71, ч. 3 ст. 78, ст. 102 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

22.06.2012 р. Центрально-городським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71, ст. 102 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2015 р. ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково на строк 5 місяців 7 днів.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання як засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, проти життя та здоров`я особи, а також проти громадської безпеки, які вчинив через незначний проміжок часу після звільнення, за що був засуджений вироками Слов`янського міського суду Донецької області від 18.01.2016 р., 13.05.2016 р. та 01.12.2016 р.

З характеристики начальника державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» вбачається, що ОСОБА_6 в установах виконання покарань знаходиться з 27.04.2016 р., в даній установі, перебуває з 14.06.2023 р., в цілому характеризується посередньо. Має місце проживання. Офіційно працевлаштований в майстерні установи. Відсутні явні прояви неадекватної поведінки. Не має друзів, соціальних контактів. Підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими. Бере участь у програмах ДВВ. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 12.02.2024 р., за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 мав 9 заохочень (за підсумками роботи) та 12 стягнень у вигляді попереджень, доган, суворих доган та ДІЗО за алкогольне сп`яніння, які на даний час погашені у встановленому порядку.

22.05.2020 р. рішенням комісії державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_6 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, а 25.01.2022 р. ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 , який неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, останній раз судимий за вчинення злочинів, які вчинив через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з застосуванням відносно нього умовно-дострокового звільнення, з призначених 10 років позбавлення волі відбув більше 2/3 строку покарання, за час відбування покарання характеризується посередньо, мав 9 заохочень та 12 стягнень, що на думку апеляційного суду, свідчить про те, що протягом відбування покарання засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_6 не дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, дійшов передчасного висновку про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції, скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3