КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 11.02.2024 року, із визначенням застави у межах 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 грн, та покладенням на нього обов?язків, у разі внесення застави: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій

_____________________________________________________________________________

Справа № 760/45/24 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1770/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обгрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, на ухвалу слідчого судді надійшла апеляційна скарга прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якій він просив ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави.

19.03.2024 від захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що стороною обвинувачення не доведена обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б у своїй сукупності утворювали правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час безпосереднього дослідження кожного із так званих «доказів» сторони обвинувачення, прокурор в судовому засіданні не зазначав: які саме наявні у них відомості підтверджують, що ОСОБА_6 було вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення; на яких конкретно аркушах матеріалів долучених до клопотання вбачається, що підозрюваний здійснив пособництво державі-агресору, яке полягало у начебто допомозі в сплаті податків в рф грузинським підприємством, шляхом постачання комплектуючих товарів та спирту для алкогольної продукції з території РФ на територію республіки Грузія.

Зі змісту ухвали від 25.01.2024 року неможливо прийти до висновку про існування такого критерію доказів як їх достатність.

Стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про наявність умислу в ОСОБА_6 на допомогу державі-агресору, мети завдання шкоди Україні та вчинення ним конкретних дій, які є кримінально-караними.

Долучені до клопотання слідчого матеріали не містять відомостей про факт існування попередньої змови на вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору, з метою завдання шкоди Україні..

Крім того, апелянт зазначав, що ОСОБА_6 в силу своїх функціональних обов`язків не міг замовляти жодних комплектуючих в підприємств російської федерації.

Слідчим не було додано жодного документу, який би підтверджував конкретну суму активів, які начебто були передані представникам держави-агресора.

Також, апелянт зазначав, що слідчим суддею жодним чином не обгрунтовано існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання захисника, процесуальна поведінка ОСОБА_6 , яка полягала у зразковому виконані покладених на нього процесуальних обов`язків, безумовно свідчить про те, то він не лише не збирався переховуватись, а навпаки, вчиняв активні дії, спрямовані на беззастережне виконання процесуальних обов`язків підозрюваного та спростовує необхідність застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу.

Підозрюваний з`являється у всі судові засіданні із розгляду клопотань сторони обвинувачення, зокрема, клопотання про продовження строку досудового розслідування.

Апелянт посилався на наявність у підозрюваного ОСОБА_6 трудового стажу починаючи з 2011 року по теперішній час, стабільного доходу, позитивної характеристики за місцем роботи в ТОВ «Глобал спірітс груп» та місцем мешкання, належної процесуальної поведінки, постійного проживання у місті Києві, малолітньої дитини (доньки) 2016 року народження. ОСОБА_6 приймав участь в ТРО Уманського району Черкаської області на початку повномасштабного вторгнення у 2022 році, раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000475 від 30.11.2022 року за підозрою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07.12.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000475 продовжено до 8 місяців, тобто до 11.02.2024 включно.

29.12.2023 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні за попередньою змовою групою осіб пособництва державі-агресору, а саме умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі інших активів представникам держави-агресора, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 111-2 КК України.

03.01.2024 старший слідчий слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 11.02.2024 року, із визначенням застави у межах 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., та покладенням на нього обов?язків, у разі внесення застави: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається із матеріалів судового провадження, станом на день апеляційного розгляду закінчився строк дії оскаржуваної про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.02.2024 із визначенням застави, та згідно матеріалів судового провадження, 25.01.2024 заставодавцем було внесено на депозитний рахунок визначену слідчим суддею заставу та ОСОБА_6 звільнено з-під варти.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про існування ризику переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, характер та конкретні обставини інкримінованих йому дій, майновий та сімейний стан підозрюваного, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про можливість визначення підозрюваному застави, у виді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

На переконання колегії суддів, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання такий запобіжний захід був достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи поданої апеляційної скарги сторони захисту з доповненнями про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у діях ОСОБА_6 умислу на допомогу державі-агресору, та мети завдання шкоди Україні, посилання на недостатність зібраних у справі доказів для висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000475 триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, та за наслідками подальшого досудового розслідування повідомлена особі підозра може бути зміненою.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про недоведеність встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Наведені захисниками відомості про особу підозрюваного, який працює, має позитивну характеристику за місцем роботи в ТОВ «Глобал спірітс груп» та місцем мешкання, має постійне місце проживання та малолітню дитину на утриманні, раніше не судимий, не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіривши апеляційну скаргу прокурора, який посилався на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними. Крім того, прокурором в апеляційній скарзі не наведено обгрунтування вказаних ним доводів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційної скарги строк дії ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 закінчився.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3