Справа № 461/328/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/449/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю:прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та цивільним позовом.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з недостатністю доказів для доведення винуватості особи у суді і тим, що вичерпані можливості їх отримати на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Окрім того, просить дослідити наступні докази: звукозапис судового засідання,в якому допитували представника потерпілого ОСОБА_9 від 05.02.2024; акт часткової інвентаризації групи товарів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_1 та видаткову накладну №МЕ-0004374 від 26.06.2023; рапорт працівника ВП Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області від 05.10.2023; речовий доказ диск з відеозаписами з камер відеоспостереження товарів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_1 , протокол огляду вказаного диску від 05.10.2023. постанову про визнання диску речовим доказом від 05.10.2023; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 05.10.2023; протокол слідчого експерименту, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_6 та диск з відеозаписом події.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні не надано належної та об`єктивної юридичної оцінки дослідженим у ході судових засідань доказам, які насправді не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Наголошує, що представник потерпілого в суді першої інстанції не зміг пояснити як він ідентифікував ОСОБА_6 , як особу, яка причетна до крадіжки. Вважає те, що особа, яка зображена на відеозаписі і яка вчинила крадіжку стартових пакетів є саме ОСОБА_6 , є його припущенням.

Стверджує, що заява про вчинення злочину не є належним доказом, оскільки така є лише підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до ЄРДР по фактах, висвітлених у ній.

Також зазначає, що «так звана» інвентаризація проведена в спосіб не передбачений законодавством, а тому подані представником потерпілого та прокурором такі документи , як акт часткової інвентаризації та видаткова накладна від 26.06.2023, складені директором та адміністратором магазину з їх слів є неналежними і не допустимими доказами проведеної інвентаризації.

Захисник вважає, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_6 , оскільки працівник поліції є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує правоохоронні функції, є зацікавленою особою при розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. При цьому, в своєму рапорті працівник поліції не вказує, яким чином він провів ідентифікацію особи, яка зображена на відеозаписі із камер спостереження із ОСОБА_6 і по яким саме окремим елементам та ознакам зовнішності ідентифікував особу.

Вказує, що висновок сторони обвинувачення, а в подальшому і суду, про те, що на відеозаписі із камер спостереження магазину Близенько , що на АДРЕСА_1 , зображений саме ОСОБА_6 є оціночним судженням, яке не підтверджене доказами, а тому є припущенням.

Наголошує, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки перед даною слідчою дією обвинуваченому не було роз`яснено його право на захист, а також не повідомлено про його право відмовитися від дачі показань та не відповідати на запитання , що передбачено ст.223 КПК України. Також в протоколі відсутній підпис ОСОБА_6 , що також свідчить про те, що він не був обізнаний з правом мовчати і не свідчити проти себе, а також відповідними правами під час участі у цій слідчій дії та наслідками участі у ній, включаючи вірогідне використання його показань під час слідчого експерименту у якості доказу.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2023, приблизно о 13 год. 18 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, перебуваючи у торговому залі магазину «Близенько», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із стелажа викрав 13 стартових пакетів мобільного оператора «Київстар», вартістю 100 грн., без ПДВ кожен, які заховав у сумку, з якою прийшов у приміщення магазину, та в подальшому, пройшовши повз касове відділення, не розрахувавшись за вказаний товар, залишив приміщення магазину, чим спричинив ТзОВ «Мережа Сервіс Львів» матеріальну шкоду на загальну суму 1300 грн.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у такій мотивів, та просили її задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги захисника з підстав необґрунтованості таких,зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі сторона захисту заперечує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та покликається на відсутність належних та допустимих доказів його вини.

Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій поза розумним сумнівом, колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та правильно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується:

-даними, які містяться у заяві директора магазину «Близенько» (ПП «Мережа Сервіс Львів №23») ОСОБА_10 від 26.09.2023, у якій остання повідомила начальнику ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області про крадіжку товару, а саме стартових пакетів мобільного оператора «Київстар» в кількості 13 шт.;

-даними, які містяться у видатковій накладній №МЕ-0004374, згідно якої вартість стартового пакету мобільного оператора «Київстар» становить 100 грн. без ПДВ;

-даними, які містяться у довідці директора магазину «Близенько» (ПП «Мережа Сервіс Львів №23») ОСОБА_10 , у якій йдеться про крадіжку 09.09.2023 о 13:18 год. у магазині «Близенько», що по АДРЕСА_1 , товару, а саме 13 (тринадцяти) стартових пакетів мобільного оператора «Київстар», загальною вартістю 1300 грн. без ПДВ;

-даними, які містяться в акті часткової інвентаризації групи товарів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Наливайка, 20 у м.Львові, у якому зафіксовано нестачу товару, а саме 13 (тринадцяти) стартових пакетів мобільного оператора «Київстар»;

-даними, які містяться у протоколі огляду предмета від 05.10.2023, згідно якого було оглянуто цифровий носій, а саме «DVD-R» диск, на якому знаходяться два відеофайли;

-даними, які містяться у рапорті працівника ВП Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області від 05.10.2023, який повідомив, що під час перегляду відео з камер відеоспостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_1 за 09.09.2023, він встановив схожість особи, яка вчиняє крадіжку та ОСОБА_6 ;

-даними, які містяться у постанові про визнання предметів речовими доказами від 05.10.2023;

-даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 05.10.2023, проведеного за участю ОСОБА_6 та двох понятих, яким встановлено, як ОСОБА_6 09.09.2023, перебуваючи в магазині «Близенько», що на АДРЕСА_1 , викрав із торгового залу стартові пакети мобільного оператора «Київстар», в кількості 13 шт. Зокрема, під час слідчого експерименту ОСОБА_6 продемонстрував та детально розказав як він викрав стартові пакети;

-даними, які містяться у протоколі огляду від 05.10.2023, згідно якого було оглянуто цифровий носій, а саме «DVD-R» диск, на якому знаходяться відеофайли з камер спостереження магазину.

Апеляційний суд вважає правильний висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки такі не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

Твердження захисника, що акт часткової інвентаризації та видаткова накладна №МЕ-0004374 від 26.06.2023 є неналежними і не допустимими доказами проведеної інвентаризації є безпідставними з огляду на таке.

Так, з акту часткової інвентаризації групи товарів магазину «Близенько» (ПП «Мережа - Сервіс» №23) слідує, що 09.09.2023 комісією у складі директора магазину ОСОБА_10 , адміністратора ОСОБА_11 проведено часткову інвентаризацію товарів, в результаті якої встановлено нестачу товару (13 стартових пакетів Київстар), який було викрадено 09.09.2023 о 13 год. 18 хв. на суму у закупівельних цінах без ПДВ -1300 грн., у роздрібних цінах з ПДВ 1500 грн. Даний акт засвідчений підписами відповідальних осіб, зокрема директором та адміністратором магазину та скріплений печаткою.

Підстав сумніватись у достовірності вказаних у акті часткової інвентаризації відомостях, судом не виявлено.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, або ж здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок такого порушення.

В той же час, сторона захисту не зазначає, у який спосіб проведення працівниками магазину часткової інвентаризації могло порушити права і свободи ОСОБА_6 та у чому полягає істотність таких порушень і які саме його права і свободи було порушено працівниками потерпілої сторони.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В той же час, з дотриманням п.1 ч.1 ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають подія кримінального правопорушення та інші обставини його вчинення.

Так, асортимент і вартість викраденого майна відображено у довідці про вартість товару, який викрадено (т.1 а.с.65), що узгоджується з даними заяви про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.67), а фактична наявність цього майна на момент його викрадення також підтверджується записами з камер відеоспостереження, протоколом огляду від 05.10.2023 (т.1 а.с.73-77), показаннями представника потерпілого ОСОБА_9 , рапортом дільничного поліції щодо перегляду відеозаписів (т.1 а.с.70) і протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2023 (т.1 а.с.71-72).

Фактичну наявність і вартість викрадених пакетів додатково підтверджено актом часткової інвентаризації (т.1 а.с.84) та видатковою накладною (т.1 а.с.66).

Те, що сторона обвинувачення не долучила до матеріалів справи документи про створення інвентаризаційної комісії, документи щодо визначення залишків активів, інвентаризаційні описи, прибуткові та видаткові документи і протокол інвентаризаційної комісії, не ставить під сумнів достовірності вказаних у акті часткової інвентаризації відомостей щодо кількості та вартості викраденого майна.

Окрім того в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які клопотання обвинуваченого чи захисника про долучення документів щодо проведення інвентаризації.

Не вказує сторона захисту і те, яким саме вимогам Положення не відповідають видаткова накладна та акт часткової інвентаризації і як це вплинуло на повноту та достовірність відображеної у них інформації.

Той факт, що прокурор, як сторона обвинувачення надав суду копію видаткової накладної № МЕ-0004374 від 26.06.2023, яка не засвідчена у встановленому законом порядку (відсутній напис «Згідно з оригіналом»), також не ставить під сумнів відомості цієї накладної.

Також суд оцінив та обґрунтовано послався у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_6 на дані, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та двох понятих від 05.10.2023, в ході якого ОСОБА_6 перебуваючи в магазині «Близенько», що на АДРЕСА_1 продемонстрував та детально розказав як він викрав стартові пакети.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 05.10.2023 вбачається, що до початку проведення слідчої дії ОСОБА_6 були роз`яснені його права, що підтверджується його підписом у протоколі (т.1 а.с. 71). Ніхто з учасників слідчої дії не мав будь яких заяв чи зауважень, про що також вказано в протоколі.

З відеозапису слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_6 відтворив, як він заходив до магазину, пройшовся маршрутом свого переміщення в закладі у день вчинення крадіжки, вказав на конкретну поличку і місце на ній, де знаходились викрадені речі, показав, як узяв стартові пакети. Показав місце, куди він їх заховав та пішов до іншої каса, через яку він вийшов з магазину без здійснення оплати за будь-який товар. У такий спосіб ОСОБА_6 показав дані, які знав тільки він і які узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. (т.1 а.с.71-72).

Окрім того, протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2023 та відеозапис слідчої дії повністю узгоджуються із записами з камер відео спостереження магазину «Близенько» і протоколом їх огляду, відповідно до яких особа візуально схожа на ОСОБА_6 заходить до приміщення магазину, підходить до полички з товаром, бере з неї стартові пакети, поміщає їх до своєї сумки, проходить повз касу не розрахувавшись та виходить з приміщення магазину. Наведене також відповідає показанням представника потерпілого та інформації, яку викладено у рапорті (т.1 а.с.70).

Тому доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту є необґрунтованими.

Щодо доводів сторони захисту, що заява ОСОБА_6 про відмову від захисника не узгоджується з висловленим у протоколі допиту бажанням мати захисника, то слід зазначити наступне.

З огляду на вимоги ст.ст.95,104,106,224 КПК України протокол допиту виступає тільки способом фіксації показань, однак в силу ст.84 КПК України не є джерелом доказів. Відтак, покликання апелянта на будь-які відомості, що відображені у протоколі допиту підозрюваного не мають жодної доказової сили у розумінні ст.84 КПК України.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження немає заяв ОСОБА_6 про призначення йому захисника чи про намір укласти договір з ним. Натомість наявна заява ОСОБА_6 про відмову від послуг захисника (т.1 а.с.80).

Вперше обвинувачений захотів захисника тільки в районному суді і ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.01.2024 ОСОБА_6 було призначено захисника.

Також безпідставними є доводи сторони захисту, що заява про визнання вини не звільняє суд від обов`язку доводити винуватість, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні 09.09.2023 крадіжки з магазину «Близенько» доведена записами з камер відео спостереження, протоколом огляду від 05.10.2023, протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2023, рапортом з інформацією, яку підтверджено в ході досудового розслідування та судового розгляду. Наведене також узгоджується з довідкою про вартість майна, заявою про вчинення кримінального правопорушення, актом часткової інвентаризації та видатковою накладною.

Щодо доводів сторони захисту, що судом було відмовлено у побаченні обвинуваченого із захисником і обвинувачений не відмовлявся в судовому засіданні давати показання, а хотів перед тим поспілкуватися з адвокатом, то колегія суддів враховує наступне.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.01.2024 задоволено клопотання обвинуваченого та ще на стадії підготовчого судового засідання призначено йому захисника (т.1 а.с.22). З доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 21.01.2024 слідує, що захисником обвинуваченого ОСОБА_6 призначено адвоката ОСОБА_7 .

Із звукозапису судового засідання від 19.03.2024 слідує, що на запитання суду обвинувачений ОСОБА_6 не став давати показань і попросив відкласти судовий розгляд для побачення з захисником та узгодження позиції.

За змістом ст.ст. 42, 46 КК України, підозрюваний, обвинувачений має право, до першого допиту мати конфіденційне побачення із захисником без дозволу слідчого, прокурора, суду, а після першого допиту такі ж побачення без обмеження кількості та тривалості.

Разом з цим до повноважень суду не належить забезпечення конфіденційного спілкування захисника з обвинуваченим на стадії судового розгляду, а також вплив на здійснення адвокатом своїх повноважень по захисту та способів їх реалізації.

На той час обвинувачений вже 2 місяця мав захисника і захисник не був обмежений в можливості конфіденційного спілкування з обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримувався в ДУ «ЛУВП», з урахуванням того, що такі зустрічі здійснюються без процесуального втручання суду.

Окрім того, слід зауважити, що в судовому засіданні 25.01.2024 оголошувалася перерва для ознайомлення захисника з матеріалами справи та узгодження позиції захисника з обвинуваченим.

Щодо доводів сторони захисту, що представник потерпілого раніше не знав обвинуваченого, а тому ідентифікація особи обвинуваченого є його припущенням та не доведено те, що на відео саме обвинувачений, то колегія суддів враховує таке.

Із звукозапису судового засідання від 05.02.2024 вбачається, що представник потерпілого переглядав записи з камер відео спостереження та бачив особу, яка вчинила крадіжку.

Переглядав ці записи і районний суд. З відео вбачається, що камери розташовані на висоті першого поверху приміщення та охоплювали весь маршрут злочинця. Відтак, на записах видно обличчя присутніх, за якими їх можна розпізнати та ідентифікувати. Наведене узгоджується з протоколом огляду від 05.10.2023 (т.1 а.с.73-77).

В ході судового розгляду представник потерпілого безпосередньо бачив обвинуваченого та повідомив суду, що в нього немає сумнівів, що на відео зображено саме обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказане також узгоджується з рапортом дільничного інспектора поліції про перегляд відеозаписів та виявлення схожості зловмисника на ОСОБА_6 , який вже неодноразово вчиняв схожі крадіжки (т.1 а.с.70).

Щодо портретної експертизи, то у матеріалах кримінального провадження немає клопотань обвинуваченого чи його захисника про призначення такої експертизи.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки такі не спростовують вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, мають формальний характер, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Підстав для повторно дослідження доказів у справі, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що всупереч апеляційним доводам захисника, суд першої інстанції, відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: