465/2387/24
1-кп/465/877/24
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

16.04.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000118 від 30.08.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.ч.1,3 ст.358 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332 КК України,-

встановив:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000118 від 30.08.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.ч.1,3 ст.358 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Як зазначається прокурором, необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу не відпала. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишаються реальними. До таких ризиків прокурор, зокрема, відносить можливість обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що під час досудового розслідування слідчим 08.02.2024 оголошувався розшук ОСОБА_4 оскільки останній переховувався від органів досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання. Показав, що ризики, які враховувались слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюпросили відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Показали, що ризики, які наведені прокурором у клопотанні, відсутні, його вина у скоєнні кримінального правопорушення, яке йому інкримуніється, не доведена, відтак, підстав для його подальшого тримання під вартою немає. Обвинувачений показав також, що йому не було відомо, що його оголошено у розшук. Захисник також просив врахувати при визначенні розміру застави, що обвинувачені є рідними братами, батьки яких є пенсіонерами.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали думку захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 23.02.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 21.04.2024; на підставі ч.3 ст.183 КПК України, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків ОСОБА_4 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

Відповідно до ст.199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

Задля об`єктивного вирішення питання про продовження строку дії тримання під вартою суду необхідно перевірити наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та неможливість більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим ризикам.

Вирішення питання судом щодо продовження запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

До таких ризиків ч.1 ст.177 КПК України відносить можливість обвинуваченого: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 КПК України до запобіжних заходів відноситься зокрема тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Зокрема, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім цього, судом враховується, що ОСОБА_4 08.02.2024 оголошувався у розшук слідчим під час досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про його можливість переховування від суду.

На думку суду, ризики переховування обвинуваченого від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на відкриття органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, існують під час судового провадження. Суд вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачений на даному етапі має можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 36 справи Європейського суду з прав людини «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Суд звертає увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Окрім цього, суд, вирішуючи питання щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінює вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків такого, майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працює, а відтак не має офіційних джерел доходу, за рахунок яких себе утримує, а також судом не встановлено, що на утриманні такого перебувають будь-які особи, зокрема малолітні діти, особи похилого віку (ч.1 ст.178 КПК України).

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Враховуючи об`єктивні обставини неможливості завершення розгляду справи в даному судовому засіданні та зважаючи на те, що ризики, які були встановлені в ухвалі слідчого судді при обранні запобіжного заходу надалі є об`єктивними, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З ухвали слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 23.02.2024 вбачається, що ОСОБА_4 визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

Розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова, на думку суду, є таким, який може достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Саме такий розмір розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задоволити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 14.06.2024 включно з можливістю внесення застави в розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 23.02.2024.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№ 19)" для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.04.2024.

Суддя ОСОБА_1