ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

провівши судове засідання у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001130 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України у виді тримання під вартою строком на 2 місяці, строк дії якого спливає 25 лютого 2024 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обвинувачені та їх захисники заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи на необґрунтованість прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України. Також посилались на можливість обрання запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, який повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження дійшов висновку про наступне.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на ряд наявних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не можливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме:

-п.1 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності ;

-п.1 ч.3 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

-п.4 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції;

-п.5 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_4 матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що у разі спроби обвинуваченого вплинути на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на ряд наявних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не можливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме:

-п.1 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності ;

-п.1 ч.3 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 матиме можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

-п.4 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції;

-п.5 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що у разі спроби обвинуваченого вплинути на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на даній стадії судового розгляду, згідно з вимогами ст.178 КПК України суд оцінює суспільну небезпечність та тяжкість злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, а обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке законом передбачене на строк до 12 років позбавлення волі.

Дійсно, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для законності тримання особи під вартою.

Разом з цим, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо вівернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, то вони можуть ухилитися від суду та вчинити новий злочин. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п.1,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, відповідно до листа Верховного Суду від 03.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» за №1/0/2-22, зазначено, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою суду не надано, скарг та заперечень щодо перебування саме під цим запобіжним заходом від них не надходило. Даних, що стан здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_6 категорично не дозволяє їх утримувати під вартою, у суду немає.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, та позбавляє обвинувачених можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , виконання ними своїх процесуальних обов`язків, клопотання прокурора підлягає задоволенню, запобіжний захід обвинуваченим у виді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 днів.

Керуючись ст. 176, 177,178,183, 186, 193, 194,199, 314-315,370-372 КПК, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 квітня2024 року, включно.

Строк дії ухвали суду про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обчислювати з 20 лютого 2024 року до 20 квітня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходуна нічний домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 квітня2024 року, включно.

Строк дії ухвали суду про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обчислювати з 20 лютого 2024 року до 20 квітня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходуна нічний домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1