Справа №522/2894/24
Провадження №1-кс/522/1404/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна,

УСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, вилучене 09.03.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Досудове розслідування здійснюється за заявою ОСОБА_5 про шахрайські дії ряду осіб, які у період з 20.09.2023 по 10.01.2024 шляхом обману, під приводом купівлі транспортних засобів із Китаю, заволоділи грошовими коштами належними ТОВ «Джей Сі Плюс» у великих розмірах.

Під час допиту ОСОБА_5 встановлено, що з 2022 року він обіймає посаду директора ТОВ «Джей. Сі. Плюс», яке зареєстроване за адресою: м. Одеса, Олександрійський проспект, 27-А де і здійснює свою підприємницьку діяльність. Товариство займається придбанням, транспортуванням, розмитненням транспортних засобів із-за кордону та їх реалізацією на території України. Так, у вересні 2023 року він дізнався про компанією «CORVIANA TRADING FZE» яка займається придбанням та логістикою автомобілів із Китаю та познайомився із ОСОБА_6 , який назвався представником компанії. В подальшому між цими компаніями було укладено договір від 20.09.2023, за яким одні із сторін «CORVIANA TRADING FZE» купує в асортименті транспортні засоби та комплектуючі за цінами, виставленими у рахунках, інша - ТОВ «Джей. Сі. Плюс» оплачує та приймає товар.

Упродовж вересня-листопада 2023 року за посередництва ОСОБА_6 ТОВ «Джей. Сі. Плюс» замовлено транспортні засобів з Китаю на загальну суму 561995 доларів США, які за вказівкою та документами наданими ОСОБА_6 перераховувались на рахунок компанії «CORVIANA TRADING FZE», директором якої є ОСОБА_7 . Місцем фактичного ведення господарської діяльності «CORVIANA TRADING FZE» є адреса: м. Одеса, вул. Успенська, 66, офісне приміщення 10.

Згідно із відповіддю за підписом директора компанії «CORVIANA TRADING FZE» ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_6 не є співробітником вказаної компанії, укладаючи угоди на поставку автомобілів, останній діяв виключно у власних інтересах та не мав права представляти інтереси компанії.

В подальшому, будучи допитаним як свідок, ОСОБА_7 повідомив, що між «CORVIANA TRADING FZE» та ТОВ «Джей. Сі. Плюс» мали місце договірні стосунки та інтереси компанії представляв ОСОБА_6 , який хоча і не був працівником компанії, але був довіреною особою, оскільки раніше працював у свідка менеджером з продажу, після чого почав самостійно надавати послуги із доставки автомобілів, однак використовував його компанію для перерахування грошових коштів, оскільки в ОАЕ немає вимоги для укладання договорів з постачальниками із Китаю, тобто у такий спосіб відбувається оптимізація процесу міжнародної торгівлі. У ОСОБА_6 були бланки «CORVIANA TRADING FZE» для укладення договорів із Клієнтами та через рахунок компанії свідка проводились транзакції. В подальшому ОСОБА_6 передавав свідку інвойс чи реквізити, куди необхідно перенаправити грошові кошти за його договорами. Після звернення до свідка потерпілого ОСОБА_5 з питання заволодіння компанією свідка грошовими коштами на суму понад півмільйона доларів США, останній повідомив потерпілого, що ОСОБА_6 діє самостійно та при перегляді рахунків, які свідку направляв ОСОБА_6 для оплати за транспортні засоби в Китаї було встановлено, що юрисдикція платежів була не в Китаї, а гроші перенаправлялись до країн Європи, США та ОАЕ.

09.03.2024 в період часу з 08:17 год. до 09:28 год. на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Xiomi 11pro ІМЕІ1 НОМЕР_1 , опечатно та поміщено до спецпакету PSP 1256753; планшет «Майкрософт», опечатано та поміщено до спецпакету НПУ RAWO150789; блокнот з чорновими записами, опечатано та поміщено до спецпакету НПУ RAWO150790.

Вилучені предмети оглянуто, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

На думку сторони обвинувачення, зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення.

Тому слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно.

Представники сторони обвинувачення в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином.

Власник майна в судове засідання не з`явився. Представником власника майна - адвокатом ОСОБА_8 надіслано на адресу суду письмові заперечення, в яких він, окрім іншого, він просив розглянути клопотання без його участі.

Згідно із ч.1 ст. 172 КПКУ клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на викладене, керуючись положеннями ч.1 ст. 172 КПКУ, слідчий суддя вважає можливим розгляд клопотання за відсутності сторін.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

2.Правові підстави для арешту майна в контексті положень закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.

Згідно із ч.1 ст. 170 КАКУ арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ( ч. 2 ст. 170 КПКУ).

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПКУ, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( ч.8 ст. 170 КПКУ).

Арешт може бути накладений у встановленому КПКУ порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів ( ч.10 ст. 170 КПКУ).

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПКУ.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПКУ);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПКУ);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПКУ);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПКУ);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб ( ч.2 ст. 171 КПКУ).

Згідно із ч.3 ст. 132 КПКУ застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно із ч.1 ст.318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

2. Встановлені обставини та висновки суду

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З наданих суду матеріалів, вбачається, що слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке розпочато на підставі заяви ОСОБА_5 про те, що у період з 20.09.2023 по 10.01.2024 невстановлена особа, шляхом обману, під приводом купівлі транспортних засобів із Китаю, заволоділа грошовими коштами ТОВ «Джей Сі Плюс» у великих розмірах.

Згідно із показаннями заявника ОСОБА_5 він обіймає посаду директора ТОВ «Джей. Сі. Плюс», яке займається придбанням, транспортуванням, розмитненням транспортних засобів із-за кордону та їх реалізацією на території України. У вересні 2023 року він познайомився із ОСОБА_6 , який назвався представником компанії «CORVIANA TRADING FZE», що займається придбанням та логістикою автомобілів із Китаю. Між цими компаніями було укладено договір від 20.09.2023, за яким компанія «CORVIANA TRADING FZE» купує в асортименті транспортні засоби та комплектуючі за цінами, виставленими у рахунках, а ТОВ «Джей. Сі. Плюс» оплачує та приймає товар.

Також ОСОБА_5 зазначив, що впродовж вересня-листопада 2023 року за посередництва ОСОБА_6 ТОВ «Джей. Сі. Плюс» замовлено транспортні засобів з Китаю на загальну суму 561995 доларів США, які за вказівкою та документами, наданими ОСОБА_6 , перераховувались на рахунок компанії «CORVIANA TRADING FZE», директором якої є ОСОБА_7 . У грудні 2023 року ОСОБА_6 надав йому підроблені коносаменти щодо відправки автомобілів. 18.01.2024 року під час зустрічі останній зізнався, що більшу частину автомобілів він не купував, а інша знаходиться у Китаї. Присутній при цьому директор компанії «CORVIANA TRADING FZE» ОСОБА_7 підтвердив факт шахрайських дій з боку ОСОБА_6 .

Згідно із відповіддю за підписом директора компанії «CORVIANA TRADING FZE» ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_6 не є співробітником вказаної компанії, укладаючи угоди на поставку автомобілів, останній діяв виключно у власних інтересах та не мав права представляти інтереси компанії.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_7 пояснив, що між «CORVIANA TRADING FZE» та ТОВ «Джей. Сі. Плюс» мали місце договірні стосунки, інтереси компанії представляв ОСОБА_6 , який хоча і не був працівником компанії, але був довіреною особою, оскільки раніше працював в компанії менеджером з продажу, після чого почав самостійно надавати послуги із доставки автомобілів, однак використовував його компанію для перерахування грошових коштів, оскільки в ОАЕ немає вимоги для укладання договорів з постачальниками із Китаю, тобто у такий спосіб відбувається оптимізація процесу міжнародної торгівлі. У ОСОБА_6 були бланки «CORVIANA TRADING FZE» для укладення договорів із Клієнтами та через рахунок компанії свідка проводились транзакції. В подальшому ОСОБА_6 передавав свідку інвойс чи реквізити, куди необхідно перерахувати грошові кошти за його договорами.

Зазначені обставини, були враховані слідчим суддею в якості достатньої підстави для надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання директора компанії «CORVIANA TRADING FZE» ОСОБА_7 та інших осіб з метою відшукання речей і документів, що можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

09.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Xiomi 11pro ІМЕІ1 НОМЕР_1 , планшет «Майкрософт», блокнот з чорновими записами.

Вилучені предмети слідчий оглянув та постановою від 09.03.2024 року приєднав до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПКУ речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті ( ч.2 ст. 98 КПКУ).

Під час огляду тимчасово вилученого майна, у тому числі мобільного телефону і планшету, доступ до яких не був обмежений, слідчий не встановив жодних ознак, передбачених ч.1 ст. 98 КПКУ, які б давали підстави для визнання вказаних речей і документів речовими доказами.

Постанова слідчого від 09.03.2024 року про визнання документів і предметів речовими доказами в порушення вимог ст. 110 КПКУ є невмотивованою та носить формальний характер. З її змісту та протоколу огляду неможливо встановити, чому слідчий дійшов висновку, про те що вказані речі та документи є речовими доказами.

При цьому слідчий мав достатній час та можливість ретельно перевірити і проаналізувати інформацію, що містить у вказаних об`єктах матеріального світу та криміналістичної ідентифікації, доступ до яких не обмежений.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно із положеннями ч.2 ст.168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

На вимогу володільця особа, яка здійснює тимчасове вилучення комп`ютерних систем або їх частин, залишає йому копії інформації з таких комп`ютерних систем або їх частин (за наявності технічної можливості здійснення копіювання) з використанням матеріальних носіїв володільця комп`ютерних систем або їх частин. Копії інформації з комп`ютерних систем або їх частин, які вилучаються, виготовляються з використанням технічних засобів, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів володільця із залученням спеціаліста.

Отже, вилучення електронних носіїв інформації здійснюється виключно у разі необхідності проведення експертизи або якщо доступ до інформації обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Водночас із матеріалів клопотання вбачається, що власник вилученого майна надав доступ до вилученого майна, воно було оглянуто, а відомості про призначення необхідний експертних досліджень відсутні.

Слідчий не конкретизував у поданому клопотанні яке саме значення містить вилучений блокнот з чорновими записами.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що вилучене майно належить особі, яка є свідком у даному кримінальному провадженні.

Із показань потерпілого та власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 вбачається, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , який використовував довірливі стосунки із ОСОБА_7 та підробляв документи.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини та підсумовуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку що стороною обвинувачення не доведено існування об`єктивного і логічного зв`язку вилученого майна із вчиненим злочином, у зв`язку з чим не встановлено наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно.

Тому у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна - відмовити.

Копію ухвали негайно направити прокурору, слідчому та власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст судового рішення буде проголошено о 16 годині 18 березня 2024 року в залі судових засідань №229.

Слідчий суддя:

14.03.2024