ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1080/24 Справа № 226/1139/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Димитрівського міського суду Донецької області від 03 травня 2024 року за клопотанням слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000094 від 30.04.2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Димитрівського міського суду Донецької області від 03 травня 2024 року, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місцем дислокації: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на сьогодні існують заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки поданими матеріалами підтверджується, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, має навички, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду та впливати на інших учасників кримінального провадження.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в матеріалах кримінального провадження зазначено три різні органи прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво, разом з цим, відповідно до наказу Генерального прокурора, у складі органів прокуратури діють спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, до сфери діяльності якої входить Донецька область, при цьому інших органів прокуратури, як мають право здійснювати процесуальне керівництво у дані справі не існує.

Зазначає, що у кримінальному провадженні відсутні належні докази причини смерті потерпілого на що слідчий суддя не звернув увагу.

Зазначає, що клопотання про обрання запобіжного заходу та повідомлення про підозру містять відомості про те, що вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 мало місце спільно з ОСОБА_9 , разом з цим, матеріали, які додані до клопотання свідчать, що ОСОБА_9 органом досудового розслідування навіть не допитаний, отже не вжито заходів для належного розслідування.

Також вказує, що заявлені слідчим ризики відсутні, оскільки ОСОБА_8 не мав та не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, крім того не доведено, що підозрюваний може впливати на свідків, при цьому орган досудового розслідування не посилається на показання жодної особи.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який з початку повномасштабного вторгнення захищає територіальну цілісність України, має звання капітан, виховує малолітню дитину, яка хворіє на онкологічне захворювання та має статус інваліда. Вказані обставини свідчать про міцна соціальні зв`язки та спростовують доводи про наявність ризику переховуватись.

Зауважує, що ані слідчий, ані прокурор не мають права робити висновки про те, що ОСОБА_8 може перейти на тимчасово окуповану територію, оскільки останній має стаж військової та правоохоронної служби 13 років.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 02.05.2024 року повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого, зокрема, протоколом огляду, протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_10 , протоколами проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі ОСОБА_16 , протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 .

На переконання суду апеляційної інстанції зазначені докази в сукупності та з точки зору стороннього спостерігача дають підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження. Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, має навички, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду та впливати на інших учасників кримінального провадження.

При цьому слідчим суддею визнаний недоведеним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, однак з урахуванням наявності інших ризиків, обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і лише обраний слідчим суддею запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, дані про особу ОСОБА_8 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про доведеність слідчим та прокурором недостатності застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

Апеляційний суд визнає доводи сторони захисту про недоведеність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення безпідставними та необґрунтованим, оскільки слідчим суддею вказаний ризик не визнаний доведеним.

Посилання захисника ОСОБА_7 про те, що підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість, колегія суддів вважає заявлені ризики вкрай вірогідними.

Посилання захисника, щодо невизначеності органу досудового розслідування та неналежності підстав смерті потерпілого, не є предметом даного апеляційного перегляду, оскільки оцінка зазначеним доводам буде надана під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, разом з цим, матеріали провадження містять усі обов`язкові умови для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема доведеність заявленим ризикам та обґрунтованість пред`явленої підозри у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги останнього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу ухвалу слідчого судді Димитрівського міського суду Донецької області від 03 травня 2024 року за клопотанням слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000094 від 30.04.2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді