Дата документу 17.06.2024 Справа № 333/4681/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4681/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/398/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 травня 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своєї скарги зазначав, що 29 квітня 2024 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до керівника ТУ ДБР у м. Мелітополі із письмовим повідомленням про вчинення військовослужбовцем старшим навідником 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. В повідомленні було зазначено, що солдат ОСОБА_7 в умовах дії воєнного стану без дозволу начальника, яким підпорядкований за службою та законних підстав, 14 квітня 2024 року самовільно, без поважних причин залишив місце служби та не виконав обов`язки військової служби тривалістю понад три доби (з 12 год. 14 квітня 2024 року по 12 год. 23 квітня 2024 року), документів, які б підтвердили правомірність відсутності ОСОБА_7 на службі вказаний вище період, останнім надано не було. За вказаним фактом наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15 квітня 2024 року №462 було призначено та проведено службове розслідування, за наслідками якого був виданий наказ від 25 квітня 2024 року №292, відповідно до якого факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_7 тривалістю понад три доби встановлений. Вказані в повідомленні та додані до нього матеріали містять інформацію, що є достатньою для внесення слідчим або іншою уповноваженою службовою особою ТУ ДБР у м. Мелітополі, відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Листом від 15 травня 2024 року вих. 5379зкп/мл-2024/17-02-5741/24, керівником першого слідчого відділу (з дислокацією у АДРЕСА_1 письмово повідомлено військову частину НОМЕР_1 про відсутність достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Просив зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі внести відомості до ЄРДР за повідомленням від 29 лютого 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 про вчинення військовослужбовцем старшим навідником 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 . з підстав того, що ОСОБА_7 був відсутній на службі незначний проміжок часу та самостійно повернувся до виконання своїх службових обов`язків та станом на час розгляду скарги продовжує нести обов`язки з військової служби, керівником першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі не встановлено достатніх об`єктивних даних, які б вказували на вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, основним елементом об`єктивної сторони якого є його суспільна небезпечність.

В апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою зобов`язати уповноважену службову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням від 29 квітня 2024 року військової частини НОМЕР_1 про вчинене військовослужбовцем - старшим навідником 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що 29 квітня 2024 року військова частина звернулась до керівника ТУ ДБР у м. Мелітополі із письмовим повідомленням про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. У повідомленні та доданих до нього матеріалах було зазначено, що ОСОБА_7 в умовах дії воєнного стану без дозволу начальників, яким підпорядкований за службою та законних підстав, 14 квітня 2024 року самовільно та без поважних причин залишив місце служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю понад три доби, документів, які б підтвердити правомірність відсутності ОСОБА_7 на службі у вказаний період останнім надано не було. За наслідками службового розслідування був виданий наказ, у відповідності з яким факт самовільного залишення військової частини тривалістю понад три доби ОСОБА_7 встановлений.

Вказує, що у повідомленні та доданих до нього матеріалів також зазначено, що діями ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, однак листом від 15 травня 2024 року керівник першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь письмово повідомив військову частину про відсутність достатніх правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Вважає висновки посадової особи ТУ ДБР у м. Мелітополі та слідчого судді необґрунтованими, оскільки санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, тобто, вчинене військовослужбовцем ОСОБА_7 діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, тому це діяння ніяк не може кваліфікуватись як малозначне.

Зазначає, що оцінювати дії осіб, надавати правову кваліфікацію їх діям та здійснювати інші заходи до внесення відомостей до ЄРДР, з викладених у заяві обставин взагалі не передбачено чинним КПК України.

Вказує, що під час розгляду справи та у мотивувальній частині ухвали, суд фактично відхилив всі аргументи, які були надані заявником та доводи і заперечення, що стосувались неправомірних дій (бездіяльності) слідчого, уповноваженої службової особи.

Від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд поданої скарги у його відсутність, доводи, викладені у скарзі підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Повідомлені належним чином прокурор та представник ТУ ДБР до судового засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення не подавали.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Аналіз вищезазначених положень закону України, а також Положення дає підстави для висновку, що чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для слідчого чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Так, як вбачається із матеріалів скарги, 29 квітня 2024 року командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 звернувся до керівника ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаного повідомлення убачається, що старший навідник 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , в умовах дії воєнного стану, без дозволу начальників, яким підпорядкований за службою та законних підстав 14 квітня 2024 року самовільно залишив місце служби без поважних причин та не виконував обов`язки військової служби тривалістю понад три доби (з 12 год. 14 квітня 2024 року по 12 год. 23 квітня 2024 року), у зв`язку з чим в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а.с. 7).

Із відповіді керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі №5379зкп/мл-2024/17-02-5741/24 від 15 травня 2024 року випливає, що приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 був відсутній на службі нетривалий час, самостійно повернувся до частини, продовжив виконуваним обов`язки військовослужбовця, достатні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування на теперішній час відсутні (а.с. 6).

На переконання колегії суддів, під час розгляду скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 слідчим суддею не взято до уваги положення абзацу 24 підпункту 1.1 пункту 1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17), у якому зазначається, що з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважати на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Крім того, в абзаці 22 підпункту 1.1 пункту 1 вказаного Узагальнення зазначається, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, а також беручи до уваги питання, що вирішується під час розгляду зазначеного виду скарг, оцінка у процесуальних рішеннях слідчого судді фактичних обставин є неприпустимою. У зв`язку із чим, слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, недостатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

При цьому, колегія суддів наголошує, що з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарги представника військової частини ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяв про кримінальне правопорушення, слідчому судді необхідно було врахувати, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви про кримінальне правопорушення. Уповноважені органи зобов`язані лише здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

В повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, командир військової частини НОМЕР_1 зазначав про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, ч. 5 ст. 407 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Зі змісту акту службового розслідування убачається, що встановленими обставинами є те, що солдат ОСОБА_7 під час дії воєнного стану, без поважних причин та без дозволу командирів, самовільно залишив розташування 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , в період з 12 год. 15 квітня 2024 року по 12 год. 23 квітня 2024 року обв`язки військової служби не виконував (а.с. 8-11).

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2024 року за №106, солдата ОСОБА_7 визнано вважати таким, що самовільно залишив військову частину та знято з всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 18 зворотної сторінки).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 квітня 2024 року за №114, солдата ОСОБА_7 визнано вважати таким, що о 12 год. 23 квітня 2024 року самостійно повернувся до розташування військової частини (а.с. 19).

Також, як убачається із матеріалів скарги, докази, які б свідчили про поважні причини відсутності ОСОБА_7 , як військовослужбовця у період з 15 квітня 2024 року по 23 квітня 2024 року за місцем розташування його військової служби, відсутні.

Отже, відомості, які вказані в повідомленні командира військової частини про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та додані до повідомлення докази, на даний час є достатніми для висновку про самовільне залишення останнім військової частини та нез`явлення на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби.

На переконання колегії суддів, у повідомленні командира військової частини про вчинення кримінального правопорушення від 29 квітня 2024 року міститься короткий виклад обставин, які можуть свідчити про можливе вчинення кримінального правопорушення, а тому, відповідно до положень ст. 214 КПК, відомості, викладені у зазначеному повідомленні, підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 необхідно задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, поданого 29 квітня 2024 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, поданого 29 квітня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4