Справа № 464/2645/24
пр.№ 1-кс/464/575/24
У Х В А Л А

23 квітня 2024 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів,

в с т а н о в и в :

слідчий СВ ВП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000798 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів та речей, що зберігаються в АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На розгляд клопотання слідчий не з`явився та не довів обставин, передбачених ст.163 КПК України, необхідних для задоволення поданого клопотання.

Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Виходячи із положень ст.ст.131, 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження і полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать:

1) інформація, що знаходиться у володінні засобу масової інформації або журналіста і надана їм за умови нерозголошення авторства або джерела інформації;

2) відомості, які можуть становити лікарську таємницю;

3) відомості, які можуть становити таємницю вчинення нотаріальних дій;

4) конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю;

5) відомості, які можуть становити банківську таємницю;

6) особисте листування особи та інші записи особистого характеру;

7) інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо;

8) персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних;

9) державна таємниця;

10) таємниця фінансового моніторингу;

11) відомості, що становлять професійну таємницю відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки».

Так відділом поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 01.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Як урегульовано ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Окрім цього, п.5 ч.1 ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах та документах, належать відомості, які можуть становити банківську таємницю.

Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банківської таємниці.

Саме частиною 1 цієї ж статті передбачено розкриття банками інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.

Таким чином, державні органи, визначені в ч.1 ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", можуть отримати на письмовий запит без рішення суду доступ до інформації про операції за рахунками осіб. Слід звернути увагу дізнавачу, що покликання банків на п.2 вказаної норми Закону при відмовах у наданні органам, визначеним у п.1 цієї норми Закону, є помилковим, адже ст.62 цього Закону визначений чіткий порядок, а визначення «рішення суду» та «судове рішення», не є тотожними, а відтак в КПК України постановлення процесуального документа як «рішення» не передбачено.

За вимогами ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових дій), витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, чинним законодавством надано право слідчому та прокурору одержувати безперешкодно і безоплатно від осіб на запит необхідні у справі відомості.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про електронні комунікації" щодо підвищення ефективності досудового розслідування "за гарячими слідами" та протидії кібератакам» від 15 березня 2022 року за № 2137-IX внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України - Розділ IX «Перехідні положення» доповнити пунктом 20-7.

Відповідно до п.20-7 Перехідних положень Кримінального Процесуального Кодексу України під час дії, зокрема, що є в цьому випадку, воєнного стану на території України тимчасовий доступ до речей і документів, визначених у пунктах 2 (відомості, які можуть становити лікарську таємницю), 5 (відомості, які можуть становити банківську таємницю), 7 (інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо), 8 (персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних) частини першої статті 162 цього Кодексу, здійснюється на підставі постанови прокурора, погодженої з керівником прокуратури.

Зазначена норма не виключена із роздулу «Перехідні положення» КПК України та чинна.

Пункт 2 ч.1 ст.615 КПК України стосується усіх інших пунктів частини першої ст.162 КПК України.

Вимога слідчого у поданому клопотанні стосується відомостей, які становлять банківську таємницю п.5 ч.1 ст.162 КПК України.

Досудовим розслідуванням не дотримано вимог п.20-7 Перехідних положень КПК України.

Слідчий суддя не повинен у цьому конкретному випадку компенсувати недоліки роботи слідчого та прокурора, перебираючи на себе функцію органу досудового розслідування.

Відтак, звернення слідчого до слідчого судді з відповідним клопотанням під час дії вище вказаної норми КПК України без дотримання відповідного порядку є безпідставним.

Керуючись ст.ст.131, 132, 159, 160, 163-166, 309, 369-372 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у клопотанні.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5