ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/930/24 Справа № 204/2811/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000262 від 12.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на майно, вилучене 22 березня 2024 року під час проведення обшуку в одному із залів, в якому знаходився безпосередньо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- предмет, схожий на пістолет марки «FLARM» НОМЕР_1 , вироблено в Україні, на затворі напис « НОМЕР_2 » та з низу ліхтарик марки «BALDR» та магазин від нього у якому містились предмети схожі на набої у кількості 13 шт із написом на дні «9мм Р.А.»;

- грошові кошти, а саме: 4 шт номіналом 1 доларів США, 11 шт номіналом 10 доларів США, 4 шт номіналом 20 доларів США, 1 шт номіналом 10 ЄВРО, 10 шт номіналом 100 доларів США, 3 шт номіналом 100 доларів США, 3 шт номіналом 500 грн., 8 шт номіналом 200 грн.;

- банківську карту, імітовану «ПриватБанк» № НОМЕР_3 ;

- предмет золотистого кольору у карт-холдері з № НОМЕР_4 (злиток);

- карт-холдер без сім-карти «Lifecell»; сім-холдер з номером телефону НОМЕР_5 ;

- 4 сім-карти, а саме: 2 шт «Білайн», 1 шт «Київстар», 1 шт невідомого оператора;

- мобільний телефон марки «iPhone 15Pro», сірого кольору, задня кришка якого розбита чохлом чорного кольору;

- сумку чорного кольору з написом «LV» та клатч чорного кольору з написом «LV»;

- фрагмент аркушу паперу А4 , а саме «Розписка» від 12.02.2024 про отримання у ОСОБА_7 в борг грошових коштів 95 000 доларів США;

- чорний розкладний ніж;

В іншій частині клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того зазначено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та постановою слідчого визнане речовим доказом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Кінногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку, відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому, чи дійсно вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення та містить відомості про протиправну діяльність.

Вважає, що клопотання про накладення арешту не містить жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що вилучене майно в ході обшуку відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Учасники кримінального провадження до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися, апелянтом та прокурором подані заява про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 4 ст. 405 КПК України їх неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що групою слідчих у складі слідчих СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та слідчих СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке, внесені до ЄРДР за № 0000262 від 12 березня 2024 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 22 березня 2024 року в приміщенні закладу «Пастораль»був проведений обшук в одному із залів, в якому знаходився ОСОБА_7 , за результатами якого виявлено та вилучено зокрема: грошові кошти, а саме 4 шт номіналом 1 доларів США, 11 шт номіналом 10 доларів США, 4 шт номіналом 20 доларів США, 1 шт номіналом 10 ЄВРО, 10 шт номіналом 100 доларів США, 3 шт номіналом 100 доларів США, 3 шт номіналом 500 грн., 8 шт номіналом 200 грн.; банківська карта, імітована «ПриватБанк» № НОМЕР_3 ; предмет золотистого кольору у карт-холдері з № НОМЕР_4 (злиток); карт-холдер без сім-карти «Lifecell»; сім-холдер з номером телефону НОМЕР_5 ; 4 сім-карти, а саме: 2 шт «Білайн», 1 шт «Київстар», 1 шт невідомого оператора; мобільний телефон марки «iPhone 15Pro», сірого кольору, задня кришка якого розбита чохлом чорного кольору; сумка чорного кольору з написом «LV» та клатч чорного кольору з написом «LV»; фрагмент аркушу паперу А4, а саме «Розписка» від 12.02.2024 року про отримання у ОСОБА_7 в борг грошових коштів 95 000 доларів США; чорний розкладний ніж.

22 березня 2024 року постановою слідчого вказані речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованих речей критеріям речових доказів колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, на даній стадії досудового розслідування наявні достатні підстави ґрунтовно припускати, що арештоване майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки воно було вилучене безпосередньо в особи, яка підозрюється у вчиненні розслідуваних кримінальних правопорушень, при обшуку та її затриманні, а відтак воно може бути засобом вчинення кримінального правопорушення, містити на собі відомості про протиправну діяльність, внаслідок чого може мати суттєве значення для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а тому на даний час утримання його стороною обвинувачення є виправданим.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_7 ч. 4 ст. 189 КК України передбачає у тому числі додаткове покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку із чим будь-які грошові кошти підозрюваного можуть бути піддані арешту у зв`язку з необхідністю забезпечення виконання цього виду покарання, на що посилається слідчий у клопотанні.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого було задоволене частково та відмовлено в арешті речей, які вочевидь не підлягали арешту у статусі речових доказів та/або з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

Аналізуючи матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді на підставі доводів апеляційної скарги.

Крім того колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4