УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 631/389/23

Провадження № 51-456 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 08 листопада 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, звільненого на підставі положень ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 серпня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 08 листопада 2021 року до призначеного покарання за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років і 2 місяців позбавлення волі.

Залишено обраний щодо ОСОБА_4 попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_4 покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання, тобто з 11 грудня 2022 року о 14 год. 05 хв. до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватими і засуджено за те, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді солдата резерву 1 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 29 червня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме розташування першої запасної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , й до 21 вересня 2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 серпня 2023 року - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та із застосуванням положень ст. 69 КК України пом`якшити йому покарання.

На обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин. Зазначає, що судом безпідставно не було визнано його щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання ідає підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Окрім того, вказує, що він має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та міцні соціальні зв`язки.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 5 ст. 407 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів засудженого щодо суворості призначеного йому покарання, безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання, необхідності пом`якшення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до положень частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, суди при визначенні виду та розміру покарання за ч. 5 ст. 407 КК України врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким; дані про особу засудженого, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності; враховано, що він має постійне місце мешкання та реєстрації, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби зарекомендував себе посередньо.

Також судами враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме наявність у ОСОБА_4 на утриманні неповнолітніх дітей, й відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, належним чином враховано всі обставини, зокрема й ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі.

Стосовно доводів засудженого про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні йому покарання не були враховані обставини, які пом`якшуютьпокарання, а саме те, що він щиро розкаявся, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, як обґрунтовано вказав місцевий суд, ОСОБА_4 фактично визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та пояснив, що вважає, що не міг бути мобілізованим, оскільки знятий з військового обліку. Зі слів обвинуваченого, він визнає провину у тому, що залишив військову частину; розуміє що вчинив неправильно, шкодує щодо вчиненого, готовий далі проходити військову службу.

При цьому щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого і бажання виправити ситуацію, яка склалася. Щире каяття має характеризувати поведінку особи після вчинення злочину суто з позиції психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміну в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Таких обставин суди попередніх інстанцій не встановили, й апеляційний суд обґрунтовано вказав, що поведінка обвинуваченого і факт визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не свідчить про наявність з його боку щирого каяття, адже ОСОБА_4 самовільно залишив 29 червня 2022 року місце служби, до 21 вересня 2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та був затриманий в порядку положень ст. 208 КПК України.

Місцевий суд, з чим обґрунтовано погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, й з урахуванням вимог ст. 71 КК України остаточно призначив покарання у виді 5 років і 2 місяців позбавлення волі, визнавши неможливим застосування при цьому положень ст. 69 КК України.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо можливості пом`якшення обвинуваченому покарання, зокрема й щодо застосування положень ст. 69 КК України, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_4 , та із зазначенням мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогамст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до касаційної скарги матеріалів не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3