Справа № 375/36/24
Провадження № 1-кс/375/23/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року смт Рокитне

Слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Клопотання обгрунтовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 10 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України,

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що 03.01.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись по АДРЕСА_1 , побачив у всесвітній мережі «Інтернет» оголошення про продаж автомобілю, В цей же день приблзино о 16 год. 20 хв. ОСОБА_4 добровільно перерахував гроші в сумі 3 900 грн та 23 400 грн. зі своєї банківської картки на банківську картку АТ «Універсал Банк» за № НОМЕР_1 , проте автомобіль не отримав, грошові кошти йому повернуті не були, зловживаючи довірою невідома особа заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 27 300 гривень. Під час проведення тимчасового доступу до речей і документів встановлено, що картка АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 (розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ), відкрита на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прокурор вважає, що вищезазначений рахунок використовувався з метою вчинення кримінального правопорушення, а також може використовуватися в подальшому для вчинення кримінальних правопорушень, зберіг сліди або відомості, що можуть бути використані як доказ кримінального правопорушення. Також, накладення арешту на грошові кошти, розміщені на вищезазначеному банківському рахунку, надасть можливість у подальшому їх використати для відшкодування потерпілому ОСОБА_4 завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди та забезпечення в подальшому виконання його цивільного позову.

У зв`язку з чим, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному Товаристві «Універсал Банк», (ЄДРПОУ ), з номером банківської картки № НОМЕР_1 та всіх грошових коштів, що знаходяться на вказаному рахунку і надходять на нього.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданняі клопотання підтримала, з підстав в ньому викладених, просила задовольнити.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 172 КПК України, власник банківського рахунку, на який прокурор просить накласти арешт, у судове засідання не викликався.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що СД ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000004, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, за обставин, викладених у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.

Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.

У клопотанні про арешт майна прокурор посилається, що накладення арешту на банківський рахунок дасть можливість забезпечити збереження речових доказів, та на те, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_5 в АТ «Універсал Банк» є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки є грошовими коштами потерпілого, однак жодних підтверджень таким фактам, прокурором не надано.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор, обгрунтовуючи клопотання, посилається на арешт грошових коштів, які належать потерпілому, а звертається з вимогою про накладення арешту на банківський рахунок, що не передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства.

До того ж, прокурором не доведено, що ОСОБА_5 є особою який підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення. Таким чином, накладення арешту на банківський рахунок з позбавленням права на розпорядження грошовими коштами, які на ньому знаходяться буде порушенням законних прав та інтересів власника рахунку.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження, які долучені до клопотання, відсутні докази, які б підтверджували, що потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов.

З урахуванням викладених обставин, слідчий суддя доходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про арешт банківського рахунку та грошових коштів, які знаходяться на вказаному рахунку, слід відмовити, оскільки слідчому судді не надано доказів, що на вказаному розрахунковому рахунку взагалі наявні грошові кошти, а також не надано доказів наявності обґрунтованого цивільного позову у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчій суддя звертає увагу прокурора, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-111 від 07.12.2000 року (із змінами та доповненнями) - «арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом».

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Отже, банківський рахунок є інструментом для фінансових операцій клієнта банківської установи, а відтак, майном, на яке може бути накладено арешт, є кошти певної особи (у формі записів на рахунках у банках), а не рахунки в банку, на яких вони обліковуються.

Отже, за викладених обставин, клопотання прокурора є формальним, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність прокурором необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000004, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 22.04.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1