Справа 363/1915/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1330/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 2 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0000230, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карабулакський Республіки Казахстан, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що він вчинив вказане кримінальне правопорушення.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 , обвинувачується в тому що, 01.04.2021 року приблизно о 18-00 год. перебував поблизу території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей час, достовірно знаючи, про відсутність власника домоволодіння ОСОБА_11 , у ОСОБА_8 виник прямий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке знаходиться в приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 , 01.04.2021 року о 18-00 год. шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, достовірно знаючи про відсутність власника домоволодіння ОСОБА_11 та переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він не буде викритий, усвідомлюючи те, що його дії носять протиправний характер та ігноруючи цю обставину, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до вхідних дверей приміщення літньої кухні та шляхом вільного доступу проник до середини.

Відразу після чого оглянувши кімнату першого поверху приміщення літньої кухні, піднявся на другий поверх та підійшов до шафи з якої умисно, таємно викрав грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що належать ОСОБА_11 .

Після чого з викраденим майном ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в інше приміщення ОСОБА_12 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку у розмірі (згідно інформації Національного банку України станом на 01.04.2021 року, курс гривні у співвідношенні до іноземної валюти становить: 1 долар США - 27,8226 грн.) на загальну суму 55 645,20 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, проаналізувавши всі докази сторони обвинувачення, дійшов висновку, що належних доказів заподіяння матеріальних збитків, які завдані потерпілому ОСОБА_11 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 01.04.2021 року з кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України під час розгляду не надано.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_12 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вказує, що судом залишено поза увагою ряд важливих фактичних даних, які мають значення для кримінального провадження та свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. Так, суд першої інстанції після викладу у вироку показань потерпілого ОСОБА_11 ніяким чином їх не проаналізував та не навів міркувань та пояснень, чому суд їх не взяв до уваги, адже потерпілий чітко вказав, що у нього були кошти, які зберігались в шафі на другому поверсі літньої кухні, покидаючи будинок він увімкнув камеру спостереження, сповіщення якої спрацювало у зв`язку з фіксацією руху ОСОБА_13 та після того як останній покинув приміщення, туди ніхто не заходив. Зауважує, що на відеозаписі з камери спостереження ніяких інших осіб в той день, окрім ОСОБА_8 не зафіксовано. Також, вказує, що в порушення п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України відсутній технічний носій інформації судового засідання від 08.09.2023 року на якому мав бути зафіксований допит обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 та прийняти нове рішення, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, цивільний позов у справі задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що з відеозапису можна встановити, що обвинувачений не лише візуально оглядає приміщення чи відкриті шафи, а й здійснює пошук чогось за допомогою рук. Також можна побачити як його рука, яка знаходиться в шафі, починає рух і ховається в районі живота, де знаходяться кармани одягу. Таким чином, на думку представника потерпілого, докази у справі підтверджують наявність коштів у потерпілого, а відеодоказ підтверджує вчинення крадіжки грошових коштів.

Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд апеляційних скарг без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, які підтримали апеляційні скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, будь-яке судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При цьому, із ст. 94 КПК України вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та прийшов до передчасного висновку про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зокрема, обґрунтовуючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 не вбачається складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки його вина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а прокурором не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Також суд у мотивувальній частині вироку ще раз вказав, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тому всі сумніви щодо доведеності його винуватості слід тлумачити на його користь.

Натомість у резолютивній частині вироку, суд першої інстанції вказав, як підставу для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 , недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Тобто, суд зазначив у виправдувальному вироку одночасно дві самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 , стороною обвинувачення до суду було надано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протокол огляду від 02.04.2021 року з додатками, протокол огляду від 16.04.2021 року з додатками, протокол проведення слідчого експерименту від 30.04.2021 року, протокол огляду від 05.05.2021 року з додатками. Також, згідно запису доданого до протоколу огляду від 16.04.2024 року зафіксовано як ОСОБА_8 01.04.2024 року о 18:01:30 заходить до приміщення на другому поверсі літньої кухні, за адресою: АДРЕСА_2 , підходить до шафи і відчиняє дверцята, надалі о 18:02:01 знаходиться біля шафи в якій зберігались грошові кошти в сумі 2000 доларів США та вже о 18:02:27 покидає приміщення.

Враховуючи вказані обставини, слушними є доводи апелянтів, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням потерпілого та даним, отриманим із наведеного відеозапису.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтованими є зауваження прокурора в апеляційній скарзі про те, що відсутній носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції від 8 вересня 2023 року, що є порушенням п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 411 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктом 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню. Дані порушення не можуть бути усунені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог ст. 9, ч. 1 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 2 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя