ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/389/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 10.10.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ (на цей час м. Дніпро), громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПРАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" та Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 14.10.2020, приблизно о 14.15 год., ОСОБА_7 рухався на технічно справному автомобілі «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Московському зі сторони пр. Льва Ландау у напрямку вул. Енергетичної м. Харкова.

Рухаючись в районі будинку № 199 по пр. Московському, ОСОБА_7 зупинився у другій смузі справа на проїзній частині, призначеній для руху в напрямку вул. Енергетичної. В цей час, перед початком та зміною напрямку руху ОСОБА_7 не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху та, поновивши рух і маневруючи в третю смугу, не дав дорогу автомобілю «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку по даній смузі та допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/899-А/20 від 10.12.2020 встановлено, що у зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною подією 14.10.2020 пасажир автомобіля «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала пошкодження: косі переломи середньої третини діафізов 4 і 5 п`ясткових кісток правої кисті із зсувом, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як спричиняючі за собою тривалий розлад здоров`я.

Згідно з висновком авто технічної експертизи № СЕ-19/121-21/15580-ТТ від 28.07.2021, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Порушення правил безпеки дорожнього руху, які знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди виразилися в тому, що водій автомобіля «Dacialogan» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , перед початком та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху та, поновивши рух і маневруючи в третю смугу, не дав дорогу автомобілю «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у попутному напрямку по даній смузі, в результаті чого сталося зіткнення з вказаним автомобілем, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої з тяжкості тілесне ушкодження.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Московського районного суду м.Харкова від 10.10.2023 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений вказують на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному обвинувальному вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, наявні докази у справі не доводять його вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, а судовий розгляд проведено неповно та однобічно.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що висновк судово-медичної експертизи №12-14/899-А/20 від 10.12.2020 року свідчить лише про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 внаслідок ДТП і, що не може свідчити про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 також зазначає в своїй апеляційній скарзі, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є неналежними доказами у справі, оскільки під час свого допиту ці свідки не змогли надати чіткі відповіді, з яких вбачалось би, що саме протиправні дії обвинуваченого призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в якій потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений також пояснив, що розуміє, що ця обставина не є реабілітуючою.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що викладені в його постанові від 26.07.2023 року у справі №761/16824/15-к, згідно яких, суд апеляційної інстанції повинен розглянути подані апеляційні скарги, зокрема й апеляційну скаргу сторони захисту, де оспорються законність і обґрунтованість обвинувального вироку місцевого суду в цілому, й за умови переконання у законності, обґрунтованості та вмотивованості обвинувального вироку щодо особи; у разі згоди цієї особи при належному роз`ясненні їй наслідків застосування положень ст. 49 КК України; за наявності передбачених законом для цього підстав може ухвалити рішення про скасування такого вироку у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за спливом строків давності й закрити кримінальне провадження на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України підлягає вирішенню після перевірки його апеляційних доводів щодо незаконність і необґрунтованість обвинувального вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, а також клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, але вважав за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності належить задовольнити, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила під час свого допиту в суді першої інстанції, що у жовтні 2020 року вона з чоловіком їхала в авто ОСОБА_12 , на передньому сидінні, по Московському проспекту в м.Харкові. Приблизно в районі ресторану Макдональдс, в їх авто, з її боку, у двері відбувся удар. Вони зупинилися. Вона побачила, що у неї почала опухати рука. З правого боку вона побачила автомобіль. Зі свого авто вона не виходила, доки не приїхала "швидка", потім вилазила через водійські двері. В лікарні виявили перелом правої руки. Чоловік рухався не швидко, приблизно зі швидкістю 60 км/г. Дорога була вільна, автомобілів було мало. Була ясна, навіть сонячна погода. Було тепло, дорожнє покриття сухе, це було після 14 години. З правого боку стояли припарковані автомобілі. Автомобілів які рухалися зліва чи справа від них, вона не бачила. Звідки взялось авто, яке в них врізалося, вона не бачила. В тому місці був в`їзд до ресторану Макдональдс. Бажає, щоб їй компенсували моральну та матеріальну шкоду. З обвинуваченого в розмірі 100000 грн. моральної шкоди та по 25000 матеріальної шкоди зі страхових компаній. У гіпсі вона ходила 1,5 місяці. Кістки у неї зрослися не правильно. До сих пір в неї хворіє рука, болять кістки. Вона боїться їздити в авто, їздить тільки на задньому сидінні.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що 14.10.2020 приблизно о 14:10 год., він керував авто Мазда-6 по Московському проспекту. Їхав зі швидкістю приблизно 50 км/г. Їхав третьої смугою та в районі ресторану Макдональдс, він почув удар в передню праву частину його авто. Автомобіль за інерцією просунувся, ще приблизно 20 метрів. На пасажирському сидінні сиділа його дружина, яка була пристебнута паском безпеки. Вона одразу поскаржилася на те, що болить рука. Після зупинки він вийшов з авто і побачив, що в нього врізався авто Логан червоного кольору, який також зачепив автомобіль Тойота РАВ-4, який стояв у черзі до ресторану ОСОБА_13 . Він підійшов до водія ОСОБА_14 , той нічого не казав. Він викликав поліцію, потім ще викликали швидку, коли у дружини опухла рука. За кермом автомобіля ОСОБА_14 був, як йому тепер відомо ОСОБА_15 . Погода була тепла, дорога суха. У його авто відлетів передній бампер, було ушкоджено праве крило та фара, а також конструкція колеса. Автомобіль ОСОБА_14 до моменту удару він не бачив. Думає, що він виїжджав з черги, чи між тими автомобілями, які стояли у черзі. У ОСОБА_14 була ушкоджена передня ліва частина крило, переднє колесо. З обвинуваченим вони після того не спілкувалися, відшкодувати заподіяну шкоду він не пропонував.

Свідок ОСОБА_11 надала в суді першої інстанції наступні показання про те, що 14.10.2020 їхала у бік центру по Московському пр-ту в м.Харкові, на Тойота РАВ-4. Заїхала на МакДрайв. Була довга черга, машини рухалися. Був обідній час між 12 та 14 год. Погода була сонячна, тепла, та суха. В цей момент, коли її автомобіль стояв, вона відчула удар з лівого боку. Вона поставила автомобіль на ручник і вийшла з автомобіля. Побачила, що в її автомобіль врізався красний автомобіль. А далі побачила, що розбилася ще чорна автівка. Момент їх зіткнення вона не побачила, як відбулося ДТП вона не знає. Хто був за кермом тих автомобілів вона не побачила. Коли чекали працівників поліції хтось казав, що хтось постраждав у чорному автомобілі.

Потерпіла та вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що потерпіла надавали завідомо неправдиві показання, а свідки мають намір обмовити обвинуваченого.

Будь-яких доказів про те, що потерпіла та свідки не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченим та його захисником суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання потерпілої і свідків.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 не надано суду доказів, які свідчили про те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мають намір обмовити обвинуваченого, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Крім того, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не суперечать показанням потерпілої ОСОБА_9 , а також є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у: протоколі огляду місця події від 14.10.2020 року, та фото таблицею до нього; схемі до протоколу огляду місця події від 14.10.2020 року; висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-2-2021891-IT від 08.02.2021; висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121 -20/21890- ІТ від 24.02.2021; висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121- 21/4798-ІТ від 16.06.2021; висновку судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 3615/14543/14544/14545 від 04.06.2021; протоколі проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього; протоколі проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього; протоколі проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього; висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121- 21/15580-ІТ; висновку судово-медичної експертизи №12-14/899-А/20.

Зокрема, згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-2-2021891-IT від 08.02.2021, в момент первинного контакту взаємне розташування автомобілів Мазда 6 та Дача Логан було таким, що передня права частина автомобіля Мазда 6 контактувала із задньою частиною лівого переднього крила автомобіля Дача Логан. В цей момент кут між поздовжніми осями автомобілів Мазда 6 та Дача Логан складав близько 20° (зображення 52 в дослідницькій частині висновку). Експертним шляхом відповісти на питання: "Де розташоване місце зіткнення, як розташовувалися зазначені транспортні засоби щодо меж проїзної частини в момент первинного контактування?" та "Яка була швидкість руху вказаних автомобілів до ДТП?" не є можливим.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 3615/14543/14544/14545 від 04.06.2021, на момент експертного огляду, а відповідно і на момент ДТП, робоча гальмова система автомобіля Дачія д.н. НОМЕР_1 виконувала свої загальні функції, тобто знаходилася в працездатному стані. На момент експертного огляду, а відповідно і на момент ДТП, рульове керування автомобіля Дачія д.н. НОМЕР_1 виконувало свої загальні функції, тобто знаходилося в працездатному стані. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля Дачія знаходилася в технічно несправному та непрацездатному стані. Несправний стан ходової частини автомобіля Дачія полягає у роз?єднанні шарового пальця від корпусу шарової опори важеля переднього лівого колеса та деформації дисків передніх коліс. Роз?єднання шарового пальця від корпусу шарової опори важеля переднього лівого колеса утворилися в момент дорожньо-транспортної пригоди, при контакті даного колеса з достатньо твердим об?єктом. Деформація дисків передніх коліс утворилася в момент дорожньо-транспортної пригоди, при контакті коліс з достатньо твердим об?єктом. До моменту дорожно-транспортної пригоди ходова частина автомобіля Дачія не мала несправностей, які б впливали на її працездатність та були б в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Згідно відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього, під час якого свідок ОСОБА_7 розповіла та показала на місці, обставини ДТП які їй відомі. На підставі свідчень свідка було зроблено відповідні заміри та встановлено, що автомобіль «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , в момент ДТП знаходився на відстані 5,3 м від свого правого габариту до правого краю проїзної частини.

З відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього, під час якого потерпіла ОСОБА_9 розповіла та показала на місці, обставини ДТП які їй відомі. Пояснила, що автомобіль «Mazda-6» р.н. НОМЕР_3 під керуванням її чоловіка ОСОБА_10 рухався по проспекту Московському м.Харкова зі швидкістю приблизно 50 км/г в третій смузі. На підставі свідчень свідка було зроблено відповідні заміри та встановлено, що автомобіль «Mazda-6» рухався на відстані 9,2 м від свого правого габариту до правого краю проїзної частини по ходу свого руху. Зіткнення з автомобілем «Dacia Logan» відбулося на смузі руху автомобіля «Mazda-6».

Згідно відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 та схемою до нього, під час якого свідок ОСОБА_10 розповіла та показала на місці, обставини ДТП які їй відомі. На підставі свідчень свідка було зроблено відповідні заміри та встановлено, що автомобіль «Mazda-6» р.н. НОМЕР_3 під його керуванням, рухався по третій смузі руху справа, зі швидкістю приблизно 50 км/г і в цей час, з другої смуги на третю, раптово виїхав автомобіль «Dacia Logan» і відбулося зіткнення. До зіткнення він не гальмував та не маневрував.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/899-А/20, відповідно до якого, у зв`язку з подією, можливо 14.10.2020р. у гр.. ОСОБА_9 мали місце пошкодження, косі переломи середньої третини діафізов 4 і 5 п`ясткових кісток правої кисті із зсувом, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП, при обставинах, викладених у постанові, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як спричиняючі за собою тривалий розлад здоров`я.

Висновком судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121-21/15580-ІТ встановлено, що:

1. Згідно показань свідка ОСОБА_7 , у даній дорожній обстановці водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. Відповісти на питання про те, чи є в діях водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_7 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, в причинному зв?язку з ДТП, за показаннями свідка ОСОБА_7 не виявляється можливим. Відповісти на питання про те, чи мали водії ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 , технічну можливість уникнути ДТП, за показаннями свідка ОСОБА_7 , не виявляється можливим.

2. Згідно показань свідка ОСОБА_9 , у даній дорожній обстановці водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Mazda 6 ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв?язку з даною ДТП. Відповісти на питання про те, чи є в діях водія ОСОБА_10 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, в причинному зв?язку з ДТП, за показаннями свідка ОСОБА_9 не виявляється можливим. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

3. Згідно показань свідка ОСОБА_10 , у даній дорожній обстановці водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Mazda 6 ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв?язку з даною ДТП. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Встановлені обставини під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 цілком узгоджуються між собою, відповідають події, яка викладена в обвинувальному акті, та не суперечать іншим доказам у справі, дослідженим у судовому засіданні.

Також колегія суддів враховує, що висновком судово-медичної експертизи №12-14/899-А/20 встановлено, що у потерпілій ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження середньої тяжкості, які могли виникнути в умовах ДТП, при обставинах, викладених у постанові (арк.104 т.2).

Крім того, з дослідницької частини висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121-21/15580-ІТ вбачається, що оскільки в показання свідка ОСОБА_7 відсутні дані щодо швидкості автомобіля Mazda 6, як він розташовувався відносно проїжджої частини в момент початку маневру вліво автомобіля Dacia, гальмував чи маневрував автомобіль Mazda 6 перед ДТП, яку відстань він подолав, яким було розташування обох автомобілів в момент зіткнення, тобто відсутні дані, які б характеризували механізм ДТП в повній мірі, то, відповісти на питання про те, як повинен був діяти водій ОСОБА_10 в дорожній обстановці відповідно до вимог ПДР, чи є в діях водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_7 невідповідності вимогам ПДР, які перебували, з технічної точки зору, в причинному звязку з ДТП, а також, чи малі водії технічну можливість уникнути ДТП, за показаннями свідка ОСОБА_7 не виявляється можливим (арк.195 зворот т.2).

При цьому, з показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 екпертним шляхом встновлено, що у даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля Dacia Logan ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (арк.194-197 т.2).

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не ставить під сумнів допустимість цих письмових доказів. Відповідних доказів не надано стороною захисту і під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

Клопотань про повторне дослідження вищезазначених письмових доказів, а також допиту свідків у цьому кримінальному провадженні, сторона захисту не заявляла під час апеляційного розгляду, а тому колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно покладено їх в основу винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, оскільки у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, версія та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про незгоду з оскаржуваним вироком в частині визнанням його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, 14.10.2020 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_7 цього кримінального правопорушення і до дня апеляційного розгляду пройшло більше 3 років.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений протягом цього строку вчинив новий злочин чи ухилявся від слідства або суду. Відповідних даних також не надано прокурором та потерпілою і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції обвинувачений просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності і закрити кримінальне провадження.

Що стосується невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 , то колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Дане твердження узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року (справа №598/1781/17), згідно якого звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Крім того, судом апеляційної інстанції роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 , що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою п.2 ч.1 ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також його процесуальне право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні нетяжкого злочину за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, враховуючи роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про таке звільнення.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст. 284, ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок та звільнити ОСОБА_7 від кримінальності відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з чим клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закриттям провадження.

Колегія суддів роз`яснює, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпіла ОСОБА_9 не позбавлена процесуальної можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України закрити.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_9 право звернення з цивільним позовом до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді