У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайськ Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000048.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24.03.2024 р., з визначенням застави у розмірі 151 400 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені, оскільки ризик переховування від суду та слідства не може ґрунтуватись лише на тяжкості покарання, при цьому підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце мешкання, де позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має 2 повнолітніх дітей, працює механізатором у ПП «Вовк».

Ризик знищення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження спростовується тим, що в даному кримінальному провадженні вже накладено арешти на речові докази, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні, а також за місцем мешкання підозрюваного проведений обшук та вилучено усі речі, на які накладений арешт.

Ризик незаконного впливу на свідків прокурором не доведений та не конкретизований, оскільки невідомо, яким чином ОСОБА_5 якому 60 років та позитивно характеризується, може впливати на свідків.

Ризик вчинення аналогічних кримінальних правопорушень спростовується тим, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, офіційно працює.

За наведених обставин, з урахування правових позицій викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини, даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , апелянт вважає, що відносно останнього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи в супереч положенням Постанови КМУ від 12.10.1992 р. № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 р. № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці, у невстановлений час та спосіб та у не встановленої особи, незаконно придбав боєприпаси, які незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , маючи намір на подальший їх незаконний збут.

Виконуючи задумане, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 11.01.2024 р. близько 10.00 год., з метою отримання грошових коштів за незаконний збут боєприпасів, неподалік від свого домоволодіння по АДРЕСА_2 зустрівся з ОСОБА_8 та, за грошові кошти в сумі 2 000 грн., незаконно збув останньому боєприпаси оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ.

Після цього ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, добровільно видав працівниками поліції оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до бойового припасу основного призначення.

Крім того, 22.01.2024 р. близько 17.00 год., ОСОБА_5 , з метою отримання грошових коштів за незаконний збут боєприпасів, біля криниці неподалік від свого житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_9 та, за грошові кошти в сумі 4 000 грн., незаконно збув останньому боєприпаси дві гранати типу РГД-5, одна з яких має маркувальні позначення 28-75-Т з підривачами типу УЗРГМ-2, один з яких має позначеннями «УЗРГМ-2 140-84 583».

Після цього ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, добровільно видав працівниками поліції дві гранати типу РГД-5, одна з яких має маркувальні позначення 28-75-Т з підривачами типу УЗРГМ-2, один з яких має позначеннями « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

22.01.2024 р., у період часу із 17.30 год. по 19.10 год., під час проведення санкціонованого обшуку на території домоволодіння ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 працівниками поліції в господарському приміщенні виявлено та вилучено боєприпаси гранату Ф-1 з підривачем до ручних гранат типу УЗРГМ-2 з клеймувальними позначеннями: 80 УЗРГМ-2 583, яка відноситься до бойових припасів основного призначення.

22.01.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме зберіганні, придбанні, збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та, з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, визначив ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто, не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів. викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів допиту свідка ОСОБА_8 , про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 12.01.2024 р., висновку експерта № КСЕ-19/115-24/705 від 19.01.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

При цьому, на даному етапі провадження, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема встановлювати наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 р., суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що відповідно обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, останній, обізнаний про свідків, яким можуть бути відомі обставини кримінального правопорушення в тому числі особи, яким здійснював збут бойових припасів, тому ризик незаконного впливу на свідків є доведеним.

З огляду на те, що, на даний час, на території України продовжує діяти військовий стан, частина територій Херсонської області перебуває під тимчасовою окупацією ВС РФ, ведуться активні бойові дії, тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також є доведеним.

За наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3