ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1936/24 Справа № 243/3769/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у місті Кривому Розі Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.05.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, на строк 60 днів, до 07.07.2024 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.05.2024 року, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, до 07.07.2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. На обґрунтування своїх вимог вказує, що з 18 липня 2023 року обвинувачений утримується під вартою і виконує всі визначені умови та правила утримання осіб в умовах гауптвахти. Зазначає, що клопотання сторони обвинувачення були подані з зазначенням одних і тих же підстав, фактично однакові за своїм змістом, відповідно ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу також ґрунтувались на одних і тих же підставах. З 18 липня 2023р. обвинувачений утримується під вартою на одних і тих же підставах, які існували станом на 18 липня 2023р. і станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення 09.05.2024р. Вважає, що вказані в ухвалі суду ризики є необґрунтованими, надуманими та такими що не підтверджуються доказами, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що ризик переховування від суду є лише припущенням та суб`єктивним судженням сторони обвинувачення, до суду не надано жодного доказу який би підтверджував наміри обвинуваченого переховуватись від суду. В ході судового розгляду справи обвинувачений неодноразово давав покази, в яких висловлював свої наміри та бажання продовжити службу в ЗСУ. Вважає, що ризик незаконний вплив на свідків є абсолютно необґрунтованим та таким що не відповідає дійсності, адже, на даний час допитані всі свідки сторони обвинувачення. Вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є лише припущенням та суб`єктивним судженням сторони обвинувачення, адже доказів які б підтверджував наміри обвинуваченого переховуватись від суду стороною обвинувачення не надано. Вважає, що суд не оцінив в сукупності обставини які мають значення для вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу, а саме: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого, тощо. Вважає, що в порушення положень ст. 178 КПК України Слов`янський міськрайонний суду Донецької прийшов до висновків які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судово рішення судом апеляційної інстанції на підставі ст. 409 КПК України.

Разом з апеляційною скаргою захисником подано клопотання про здійснення судового розгляду за відсутністю сторони захисту.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, від обвинуваченого та прокурора на адресу апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Згідно наявних матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню затриманий 18.07.2023 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому останній усвідомлюючи, що санкцією даної статті кримінального закону передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання у випадку встановлення його вини.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, та вважає, що обвинувачений розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суд у, в тому числі покинути територію України.

У зв`язку з чим суд прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність заявленого ризику передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності ризиків передбачених п.п.3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень не перевіряються під час апеляційного розгляду, оскільки судом першої інстанції не надано їм оцінку у оскаржуваній ухвалі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого, наявність зазначених вище ризиків, тяжкість покарання у разі визнання його винним.

Судом враховано положення ч. 8 ст. 176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, надано оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, також надано оцінку особі обвинуваченого, його віку, стану його здоров`я.

Посилання сторони захисту на тривалість судового розгляду та тривале утримування під вартою ОСОБА_7 на одних і тих же підставах, які існували станом на 18.07.2023р. і станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення 09.05.2024р., в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що ускладняється у зв`язку з активними бойовими діями у Донецькій області та в Україні, Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу у скасуванні запобіжного заходу апелянт посилаються на характеризуючи дані відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що обвинувачений родився у багатолітній сім`ї, двоє рідних братів проходять службу в ЗСУ. Після здобуття освіти у 2020р. уклав контракт на проходження військової служби в ЗСУ. В результаті пожежі, обвинувачений та його родина втратила єдине житло, всі побутові речі, майно, документи та родинні заощадження. Батьку обвинуваченого було визначено третю групу інвалідності та призначено складний курс реабілітації. З початку повномасштабного вторгнення обвинувачений регулярно виконував бойові завдання, був поранений (контузія), поставлений діагноз «Цефагія». За весь час несення служби до обвинуваченого не було застосовано жодних заходів дисциплінарного характеру, неодноразово відзначався грамотами за сумлінне виконання бойових обов`язків.

Вказані стороною захисту характеризуючи дані відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду в матеріалах справи, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України та стороною захисту не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Проте слід зазначити, що дійсно за наявності вказаних стороною захисту характеризуючих даних відносно обвинуваченого, більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, переховуватися від суду.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того з огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, суд позбавлений можливості застосувати до військовослужбовця, який обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, навіть у випадку, якщо слідчий суддя, суд дійде висновку, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що наявність ризику, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 достатньо для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Враховуючи те, що згідно наданої довідки судом першої інстанції про рух кримінального провадження судовий розгляд даного кримінального провадження по суті підходить до свого завершення, по справі досліджені письмові докази та допитано усіх свідків, на 01.07.2024 року планується допитати обвинуваченого, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.05.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, на строк 60 днів, до 07.07.2024 року включно без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді