Справа № 522/4176/24
Провадження № 1-«кс»/522/2846/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання, 12.01.2024 до чергової частини відділення поліції №1 Одеського РУП №1 надійшла заява ОСОБА_4 про те, що її малознайомий чоловік на прізвище ОСОБА_5 (інші анкетні данні в інтересах досудового розслідування не розголошуються) знаходячись на території Приморського району м. Одеси, що знаходиться під юрисдикцією відділення поліції №1 здійснює незаконне поводження із вогнепальною зброєю, щодо здійснення її збуту. (ЖЄО № 450 від 12.01.2023).

За даним фактом слідчим відділенням відділення поліції № 1 Одеського районного управління № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №0000030 від 12.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Проведеними слідчими діями та оперативно-розшуковими заходами встановлено, що причетним до вказаного кримінального правопорушення є громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових приписів з метою їх подальшого збуту, зберігає за вказаною адресою предмети, знаряддя і засоби вчинення вказаного кримінального правопорушення, які мають значення речових доказів по вказаному кримінальному провадженню.

16.05.2024, за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка на праві власності належить ОСОБА_7 та в якій фактично проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із застосуванням безперервної відеофіксації, в присутності двох понятих, керуючись ч. 2 ст. 234 КПК України, відповідно до ухвали слідчого судді ОСОБА_8 Приморського районного суду м. Одеси - слідчим СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ОСОБА_2 було проведено обшук. В ході обшуку за адресою фактичного проживання ОСОБА_9 було виявлено:

- предмет ззовні схожого на пістолет; 1

- 7 набоїв із зеленими внутріностями, схожих на стартові, 1 набій з чорною внутрішністю, схожий на стартовий;

- 8 набоїв з чорними внутріностями, схожих на гуму;

- два автоматні набої схожих на калібр 5,45 мм.

Предмет, ззовні схожого на пістолет, 17 набоїв із зеленими внутріностями, схожих на стартові, 1 набій з чорною внутрішністю, схожий на стартовий, 8 набоїв з чорними внутріностями, схожих на гуму та два автоматні набої схожих на калібр 5,45 мм було вилучено та упаковано до сейф-пакету НПУ №WAR1550901, опечатано та скріплено підписами понятих.

Зауважень та доповнень від учасників слідчої дії не надходило.

Прокурор та слідчий до суду не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі. Клопотання підтримали та просили задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого та прокурора.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали які обґрунтовують його доводи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення . Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи викладене вище та практику ЄСПЛ, застосування якої є безумовною складовою національного законодавства, є обґрунтовані підстави накладення арешту на відповідне майно, що при наявних обставинах кримінального провадження є виправданим та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження, який при наявних потребах досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна, який також необхідно накласти з метою збереження речових доказів.

З клопотання та наданих до нього матеріалів, вбачаються підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей та документів, які за обставинами кримінального провадження є речовими доказами, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Слідчим в клопотанні конкретно вказаний перелік майна, на яке належить накласти арешт, а також до нього додані документи, якими він обґрунтовує його доводи.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотанняслідчого СВ Відділення поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

- предмет ззовні схожого на пістолет;

- 17 набоїв із зеленими внутріностями, схожих на стартові, 1 набій з чорною внутрішністю, схожий на стартовий;

- 8 набоїв з чорними внутріностями, схожих на гуму;

- два автоматні набої схожих на калібр 5,45 мм;-

які поміщено до сейф-пакету №WAR1550901 які було вилучено 16.05.2024 в період часу з 09:40 год. до 10:08 год. за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційноїскарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: