Справа № 756/5384/24
Номер провадження № 1-кп/756/1208/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 27.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 25.02.2024, близько о 00:39 год., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час несення служби в складі патрульного екіпажу «Рубін-552» у м. Києві, по вул. Левка Лук`яненка, у районі будинку № 14 виявили та зупинили транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Після зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції в ОСОБА_4 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та на підставі чого останньому було запропоновано в установленому законом порядку за допомогою спеціального засобу «Drager» пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_4 відмовився.

У зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, працівниками поліції було вирішено скласти щодо ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Між тим, у ОСОБА_4 , який усвідомлював наслідки дій, які вчиняються працівниками поліції, виник умисел, спрямований на пропозицію неправомірної вигоди службовій особі з метою уникнення адміністративної відповідальності за не вчинення дій спрямованих на притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Реалізуючи наведений умисел, ОСОБА_4 о 01:02 год. 25.02.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до заступника командира роти АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , який є службовою особою, та запропонував останньому неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США, за не складання адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього. Однак ОСОБА_6 попередив ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі.

Будучи попередженим про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, ОСОБА_4 повторно запропонував неправомірну вигоду, однак у розмірі 300 доларів США службовій особі з проханням щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на що, співробітники патрульної поліції знову попередили ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі.

Ігноруючи попередження співробітників патрульної поліції, ОСОБА_4 продовжив реалізацію свого умислу та знову запропонував неправомірну вигоду вже у розмірі 400 доларів США з проханням не складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, а саме пропозиція надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Також прокурор просив урахувати, що на його думку існують обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття.

2.1.2 У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що дійсно 25.02.2024 після зупинки транспортного засобу, легкового автомобіль марки «Chevrolet», у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Він зрозумів, що поліція буде складати протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому він вирішив запропонувати гроші спочатку в розмірі 200, потім 300, і наприкінці 400 доларів США за не складання адміністративного протоколу. Після чого все одно адміністративний протокол було складено. Просив призначити покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 369 КК України. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 України, а саме пропозиція надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії, з використанням наданої їй влади.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.3. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2 Суд уважає, що підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 - відсутні.

4.3. З урахуванням викладених обставин справи, особистості обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має повну загальну середню освіту, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутності завданої шкоди, наявності на утриманні малолітньої дитини, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн 00 коп.

Зазначене судом покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого.

Бо примус зі сторони держав здійснити платіж на корить останньої, у значному розмірі, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Цивільний позов у провадженні не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.

5.3. Речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 26 КВК України він має сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документів про сплату штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1