Справа № 191/101/24
Провадження № 1-в/191/14/24
У Х В А Л А

іменем України

01 березня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом, -

В С Т А Н О В И В :

До Синельниківського міськрайонного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 26.11.2022 року по 11.08.2023 року.

Засуджений та представник СВК 94 завчасно надали суду письмові заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував, щодо клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки законом не передбачено зарахування в строк покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, а також враховуючи думку прокурора Синельниківської окружної прокуратури, який заперечував проти задоволення клопотання, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.ст. 537 ч.1 п.14, 539 ч.1 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.05.2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяці з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , у виді цілодобового домашнього арешту, - до надрання вирком законної сили зашити без змін.

Вирок набрав законної сили 01.06.2023 року.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_4 був затриманий 11.08.2023 року на підставі вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.05.2023 року.

На підставі статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом,який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України,застосовується щодо підозрюваного,обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення», метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Статтею 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

З аналізу наведених положень законодавства слідує, що попереднє ув`язнення полягає у застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, хоча і обмежує певним чином свободу пересування особи, але відповідно до вимог законодавства не вважається попереднім ув`язненням, а тому не може зараховуватися в строк покарання.

Зміни до ст. 72 КК України щодо зарахування в строк відбування покарання час перебування засудженого під цілодобовим домашнім арештом не вносилися.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня складення повного її тексту.

Суддя ОСОБА_1