ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1405/24 Справа № 210/202/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000413 від 25.05.2022 року за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,та захисника адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ,на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 березня 2024 року, якою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Кривий Ріг, українцю, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх осіб не маючому, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29.06.2022 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу за ч.1 ст.296 КК України до покарання у вигляді одного року обмеження волі; на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кривий Ріг, українцю, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, одруженому, маючому малолітніх дітей 2022 та 2023 року народження, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-05.10.2020 року Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень;

-ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09.02.2022 року замінено засудженому ОСОБА_8 несплачену суму штрафу в сумі 17000 грн., який був призначений за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року на покарання у виді 240 (двісто сорок) годин громадських робіт;

-направлено до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000247 за ч.2 ст.389 КК України;

продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 10 травня 2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000413 від 25.05.2022 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України та ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 березня 2024 року клопотання захисникаадвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення; клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 задоволено; продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на 60 днів до 10 травня 2024 року включно, без права внесення застави; усне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення; клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено; продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів до 10 травня 2024 року включно, без права внесення застави.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , тазахисником адвокатом ОСОБА_9 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати вищевказану ухвалу суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

Зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є неспіврозмірним заходом забезпечення кримінального провадження.

Зауважує, що жодні об`єктивні дані, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Звертає увагу, що єдиною підставою для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою виступає тяжкість кримінального правопорушення.

Наголошує, що останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_11 , фактично є одиноким батьком, позитивно характеризується за місцем проживання та за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Повідомляє, що з наявних матеріалів справи обґрунтовано можливо інкримінувати обвинуваченому ОСОБА_10 лише вчинення правопорушення, передбаченого ст.190 КК України.

Зазначає, що виявити ОСОБА_8 фігуранта даного кримінального провадження, допоміг саме ОСОБА_10 , внаслідок повного, постійного та всебічного співпрацювання зі слідством.

Зауважує, що місцевим судом не взято до уваги що цілодобовий домашній арешт унеможливлює переховування обвинуваченого від суду або органів досудового розслідування, оскільки такий захід має зобов`язання носити електронний браслет.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 мав намір припинити всі існуючі зв`язки із учасниками організованого злочинного угруповування, проте останні здійснювали на нього психологічний та фізичний тиск.

Наголошує, що останньому не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта та немає необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вищевказану ухвалу суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні четверо малолітніх дітей, має можливість працевлаштуватися офіційно, що дасть змогу утримувати родину.

Зауважує, що останнім розпочато відшкодування шкоди, завданої у кримінальному провадженні потерпілому ОСОБА_12 в сумі 10000 гривень.

Наголошує, що жодних доказів або належних обґрунтувань існування заявлених прокурором ризиків не було зазначено та наведено, питання щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу місцевим судом не досліджувалось.

Звертає увагу, що місцевий суд не встановив та не навів достовірність обставин, які б свідчили про наявність ризиків у кримінальному провадженні, зазначених у клопотанні прокурора та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під ватою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, змінити підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід своєму підзахисному на цілодобовий домашній арешт, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що існує реальний ризик, що усвідомлюючи розмір кримінального покарання яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими, обвинувачені можуть вдатися до втечі та переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи. Наразі суд перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

Судом апеляційної інстанції також зазначається правильність того, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених місцевий суд керувався вимогами ст. 177 КПК України, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися. Тобто, судом враховані: дані про особу обвинувачених, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, на даному етапі, є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, про неможливість зміни або застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із звільненням обвинувачених із під варти.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Твердження захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що прокурором не доведено, ризиків, зокрема, переховування від органу досудового розслідування чи суду та що судом першої інстанції не перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, той факт, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, відсутні наміри перешкоджати розгляду кримінального провадження, колегія суддів визнає необґрунтованими, надуманими та такими, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження захисника адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про обґрунтованість інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого лише ст.190 КК України, не є предметом даного апеляційного перегляду, належність та допустимість доказів на підтвердження обвинувачення буде оцінено місцевим судом під час постановлення рішення по суті.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення.

Суд, продовжуючи дію запобіжного заходу, на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,та захисника адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 березня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді