печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8117/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 18.10.2023 року ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000679 від 02.09.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 18.10.2023 року у кримінальному провадженні № 0000679 від 02.09.2022 року.

В скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати повідомлення про підозру від 18.10.2023 року ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, у кримінальному провадженні № 0000679 від 02.09.2022 року, як незаконне та необґрунтоване, що не ґрунтується на достатніх доказах для повідомлення такої підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просили її задовольнити.

Прокурор в засіданні доводи скарги не визнав, просив в задоволенні скарги відмовити, вважаючи скаргу безпідставною.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення захисника, підозрюваного та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Так, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, розслідується кримінальне провадження № 0000679 за фактами створення злочинної організації, керівництва злочинною організацією, участі у злочинній організації, незаконного виробництва, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, в особливо великих розмірах, вчинене у складі злочинної організації, незаконного придбання, зберігання, передачі іншим особам обладнання призначеного для виробництва наркотичних засобів, вчинене з метою виробництва особливо небезпечних наркотичних засобів, організації, утримання місць для незаконного виробництва наркотичних засобів, а також наданні приміщень з цією метою, з корисливих мотивів, вчинене у складі злочинної організації, незаконного придбання, зберігання, передачі іншим особам обладнання призначеного для виробництва наркотичних засобів, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 306, 312, 314, 315, 317, 318 КК України, з метою виробництва особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене у складі злочинної організації, організації, утримання місць для незаконного виробництва наркотичних засобів, вчинене повторно, а також наданні приміщень з цією метою, з корисливих мотивів, вчинене у складі злочинної організації, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 369 КК України.

18.10.2023 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Зокрема, «основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою» («Коем проти Бельгії» (22.06.2000), 102).

Так, єдиним критерієм, який дозволяє визначити, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян або створення перепон для доступу до правосуддя.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження здійснюється шляхом судового контрою у відповідності до положень ст. 7 КПК України.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За Кримінальним процесуальним кодексом України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вимогами ст. 276 КПК України визначено виключний перелік випадків повідомлення особі про підозру, яке обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення

чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до норм чинного законодавства, на момент винесення рішення про повідомлення про підозру повинні бути: - висунуті всі можливі, в тому числі і взаємовиключні версії у справі; усі версії у справі, всебічно перевірені; усі версії, крім однієї - про винуватість підозрюваного, спростовані зібраними доказами, а версія про винуватість особи повинна знайти підтвердження системою незаперечних доказів; - у справі зібрано таку сукупність допустимих та достовірних фактичних даних (доказів), яка дає змогу дійти однозначного висновку про вчинення злочину чи іншого кримінального правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, та виключає будь-які сумніви щодо її вини (сама особа, яка притягається до відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість); - відсутність обставин, що виключають кримінальну відповідальність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено в процесі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.

Зважаючи на це, закон не містить однозначних вказівок на те, на якому саме етапі кримінального провадження має бути повідомлено про підозру, орієнтуючи слідчого на фактичні обставини справи - тоді, коли буде достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 інкримінуються кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, а саме участь у злочинній організації; організації місць для незаконного виробництва наркотичних засобів, з корисних мотивів, вчинених у складі злочинної організації.

Зокрема, відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_5 , серед учасників злочинної організації має прізвисько « ОСОБА_7 », знайомий зі ОСОБА_8 , в теперішній час перебуває на посаді начальника сектору Звідлілу ГВЗНД управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області, за напрямом діяльності ОЗГ та незаконного обігу наркотичних засобів, начебто добровільно вступив до складу злочинної організації, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, пов?язаних з незаконним виробництвом, зберіганням, перевезенням, пересиланням та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, як учасник створеної ОСОБА_9 злочинної організації, виконував наступні функції: підтримував постійний особистий зв`язок з керівником злочинної організації, шляхом особистих зустрічей та спілкування; консультував ОСОБА_9 щодо форм та методів оперативно-розшукової діяльності та слідства, з метою забезпечення не викриття протиправної діяльності створеної ОСОБА_10 злочинної організації; знав про учасників злочинної організації, які були задіяні у вчиненні дій, пов`язаних з незаконним виробництвом, зберіганням, перевезенням, пересиланням та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, на території м. Дніпра та Дніпропетровської області; надавав настанови щодо діяльності вказаної злочинної організації, підтримував авторитет керівника злочинної організації, серед інших учасників злочинної організації; приймав участь у розробленні планів злочинних дій; являвся одним зі основних співробітників правоохоронних органів, які здійснювали прикриття злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним виробництвом, зберіганням, перевезенням, пересиланням та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, на території м. Дніпра та Дніпропетровської області; у період з 19.03.2023 по 15.04.2023 безпосередньо погодив ОСОБА_11 та іншим членам злочинної організації, які знали про його існування під завуальованою кличкою « ОСОБА_7 » (так би мовити «надав зелене світло» та «видав ліцензію») на організацію діяльності нової «нарколабораторії», з незаконного виробництва особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, в особливо великих розмірах, методом «гідропоніка», яка розташовувалися за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1-в, яка існувала до 24.07.2023 під завуальованою назвою «Вінниця»; безпосередньо, разом з ОСОБА_9 , здійснював контроль діяльності учасників злочинної організації на території м. Дніпра та Дніпропетровської області; - безпосередньо був відповідальним за налагодження та безпечного функціонування діяльності в «нарколабораторії» на території м. Вільногірськ Дніпропетровської області; на прохання організатора частково перевіряв осіб, з числа учасників злочинної організації, які здійснювали діяльність в «нарколабораторії» на території Дніпропетровської області та ОСОБА_12 , який здійснював зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу-канабісу в м. Харкові, шляхом збору наявної інформації по вказаним особам у правоохоронних органів; безпосередньо, з метою отримання незаконного прибутку від протиправної діяльності злочинної організації, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів на території м. Дніпро та Дніпропетровської області, не вчиняв активних заходів, направлених на документування злочинної діяльності членами злочинної організації.

Дослідивши надані прокурором заперечення та матеріали, зокрема, копії протоколів допиту підозрюваних, а також вивчені в судовому засіданні легалізовані матеріли НСРД, слідчий суддя дійшов висновку, що вони не містять доказів, які б беззаперечно свідчили про обґрунтованість повідомлення ОСОБА_5 про підозру, зокрема, у наданих слідчому судді матеріалах, не міститься об`єктивних даних на підтвердження вчинення ОСОБА_5 у злочинній організації; організації місць для незаконного виробництва наркотичних засобів, з корисних мотивів, вчинених у складі злочинної організації.

Крім того, зі змісту протоколів НСРД, які розсекречені не вбачається таких даних, які б вказували на те, що ОСОБА_5 вчиняв дії щодо отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за невтручання в діяльність останнього.

Зокрема, в судовому засіданні прокурором повідомлено, що ОСОБА_5 вчинено латентну діяльність щодо не документування та прикриття злочинної діяльності ОСОБА_9 .

Разом з тим, в період з 18.10.2023 року по даний час стороною обвинувачення та матеріалами в цілому, у тому числі й службових перевірок щодо діяльності чи бездіяльності ОСОБА_5 , як підтверджували наявність підстав для повідомлення та вручення ОСОБА_5 підозри, даних не здобуто та доводи сторони зазисту в судовому засідання стороною обвинувачення спростовано не було.

Отже, перевіряючи доводи сторони захисту, на підставі наявних документів у матеріалах скарги, встановлено, що такі доводи знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу, а повідомлення про підозру від 18.10.2023 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, передбачає дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)".

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Стандарт "достатніх підстав (доказів) для підозри" є нижчим ніж стандарт "обґрунтованої підозри". Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зазначений "стандарт" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

Слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Фактичною підставою для повідомлення про підозру є безсумнівна система належних до справи, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи.

Для повідомлення особі про підозру, виходячи з принципу презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка виключала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

Таким чином, в повідомленні про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як визначає п.6 ч.1 ст. 277 КПК України, тобто відсутня безсумнівна система належних до справи допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б вказують на наявність визначеного складу злочину в діянні підозрюваної особи, яка б виключала сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення та відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

Отже, твердження, висловлені в повідомленні про підозру стороною обвинувачення, на переконання слідчого судді ґрунтуються на суб`єктивних припущеннях, оскільки не підкріплені конкретними доказами у даному кримінальному провадженні, на що вказує сам текст оскаржуваного процесуального документу, що, у свою чергу, дозволяє слідчому судді зробити висновок щодо відсутності підстав вважати повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, є обґрунтованим, та таким, що доводить його причетність до вчинення інкримінованого злочину.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 18.10.2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України було здійснено безпідставно та із порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, зокрема вимог ст.ст. 276, 277 КПК України, а тому підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9,

22, 26, 277, 276, 278, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 18.10.2023 року ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000679 від 02.09.2022 року, - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру від 18.10.2023 року ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000679 від 02.09.2022 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1