КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2881/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000683по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 31 березня 2024 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною через допущені порушення норм кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено та здійснюється судовий розгляд, сама можливість здійснення будь-яких дій, що можуть перешкоджати встановленню істини у даному кримінальному провадженні, є малоймовірною, оскільки об`єм слідчих та процесуальних дій вже виконаний в повному обсязі, всі докази стороною обвинувачення зібрані, відкриті стороні захисту та потерпілим, долучені судом до матеріалів кримінального провадження, що само по собі робить неможливим будь які намагання перешкоджання встановленню істини по справі з боку ОСОБА_8 , який до того ж визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, та цивільні позови, заявлені цивільними позивачами.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захисник вказує на відсутність будь-яких ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як зазначає сторона захисту, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не було враховано всі дані про особу ОСОБА_8 , а саме характеризуючі дані, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, сімейний стан. Просить врахувати, що ОСОБА_8 раніше не судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання у м. Києві, характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, неодноразово відзначений за мужність та військову відвагу, нагороджений медалями та нагрудним знаком «Гідність та честь Афгану», одружений, має на утриманні матір похилого віку.

Також захисник просить врахувати, що до приїзду поліції та карети швидкої допомоги ОСОБА_8 не намагався змінити обстановку на місці події або якимось чином приховати сліди кримінального правопорушення, сховати або спотворити знаряддя злочину, не намагався втекти з місця скоєння злочину, не намагався будь-яким чином впливати на осіб - потенційних свідків у кримінальному провадженні, повідомив свого командира про те, що постріли здійснив саме він, добровільно видав зброю.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою відмовити, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 інший, більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000683 від 28 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

31 січня 2024 року прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відносно

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 31 березня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наявність ризику переховування від суду в оскаржуваному рішенні суд обґрунтував тяжкістю кримінального правопорушення та покаранням, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведення його винуватості.

Наявність ризику впливу з боку обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, які є особами, що знайомі з ОСОБА_8 обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 має можливість впливати на свідків, яких наразі судом не допитано, з метою зміни ними показів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненому злочині. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також правильністю кваліфікації дій обвинуваченого та вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 31 березня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4