Справа № 344/3479/24
Провадження № 1-кс/344/1642/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження №0000173 від 02.03.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 інтересах ОСОБА_5 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 28 червня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000173 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Дізнавач в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, посилаючись на її необґрунтованість, на адресу суду надав матеріали кримінального провадження №0000173 від 02.03.2023 року.

Проаналізувавши пояснення скаржника, дізнавача, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження 0000173 від 02.03.2023 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000173 від 02.03.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.02.2023 року у справі №344/2403/23, зокрема, щодо відмови власників квартири повернути належне ОСОБА_5 майно, яке залишилось у квартирі по АДРЕСА_1 .

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 28 червня 2023 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №0000173 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку із встановленою відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, представник ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування цієї постанови.

Так, як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови, підставою для закриття кримінального провадження став висновок дізнавача про те, що ним встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Як зазначено Вищим антикорупційним судом в Ухвалі від 02 листопада 2023 року у справі № 991/9403/23 «… з метою виконання завдань кримінального провадження та дотримання загальних засад його здійснення, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, а саме здійснення всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у їх сукупності».

У іншій справі за №991/10650/23 в Ухвалі від 18 грудня 2023 року Вищим антикорупційним судом зазначено наступне:

«26. Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що однією з підстав для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

27. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

28. Водночас, за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

29. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

30. Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що, зокрема, слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

31. Отже, вищенаведені положення кримінального процесуального законодавства передбачають, що рішення про закриття кримінального провадження може бути прийнято лише у результаті проведення ефективного, повного та всебічного досудового розслідування. Досудове розслідування може вважатись всебічним та повним лише, якщо під час його проведення слідством було об`єктивно встановлено всі обставини справи, проведено всі слідчі (розшукові) та процесуальні дії для встановлення таких обставин, надану належну правову оцінку встановленим фактам та на підставі положень закону і фактичних даних прийнято процесуальне рішення».

Відтак, слідчий суддя зауважує, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000173 від 02.03.2023 року дізнавачем не вжито вичерпних заходів для встановлення осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не допитано даних осіб з приводу спірних обставин.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про те, що дізнавачем у постанові про закриття кримінального провадження передчасно зроблено висновок про закриття кримінального провадження.

На думку слідчого судді, у постанові від 28 червня 2023 року про закриття кримінального провадження не обґрунтовано належних підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дізнавачем не наведено всіх фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження №0000173 від 02.03.2023 року, - задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 28 червня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000173 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.03.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1