Справа № 303/1279/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/351/20, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, непрацюючий, з середньою-спеціальною освітою, несудимий,засуджений:

- за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 41000,00 грн. матеріальної шкоди та 150000,00 моральної шкоди.

Речові докази: джинси, взуття, кухонний ніж, а також джинси синього кольору, які забруднено речовиною бурого кольору, що зберігаються в кімнаті речових доказів Мукачівського РВП знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 21.11.2018 близько 05 год 04 хв, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, у будівлі кухні будинковолодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів, з метою спричинити тілесні ушкодження, гострим краєм леза кухонного ножа, умисно наніс удар в область стегна лівої ноги потерпілому ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді: колото-різаної рани лівого стегна, що супроводжувалося розвитком гіповолемічного шоку внаслідок зовнішньої крововтрати та міжм`язової гематоми; повним розривом сідничного нерва та розвитком синдрому нерухомої стопи (відсутність функції стопи), які є небезпечні для життя в момент їх спричинення, і відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 17.05.2019 щодо нього скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого засідання. В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду,

-2-

невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про недотримання судом встановленого ч. 2 ст. 349 КПК України порядку дослідження доказів, у зв`язку із проведеним допитом слідчого ОСОБА_12 , оскільки такий доказ стороні захисту під час досудового розслідування не відкривався та жодних ухвал про зміну обсягу та порядку дослідження доказів, судом не приймалось. Також вказує

про відсутність в матеріалах кримінального провадження за № 0001260 письмового повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, що на його думку свідчить про недопустимість всіх зібраних стороною обвинувачення доказів та є підставою для ухвалення щодо нього виправдувального вироку. Зазначає про неналежне врахування судом першої інстанції вчинення ним кримінального правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, зумовленого ревнощами щодо своєї дружини, а тому уважає вірною кваліфікацію своїх дій за ст. 123 КК України.

У зміненій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , яка дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , порушує питання про зміну вироку суду від 17.05.2019 та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Звертає увагу на відсутність обставин, що обтяжують його покарання, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, дані про його особу, раніше не судимий, характеризується позитивно, а також зміст досудової доповіді про те, що він не становить високої небезпеки для суспільства, а тому висновок суду про неможливість його виправлення без реального відбування призначеного покарання та відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, а саме безпідставного застосування ст. 69 КК України, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання незаконно застосував положення ст. 69 КК України, безпідставно взявши до уваги як пом`якшуючу обставину вчинення ОСОБА_13 злочину на грунті ревнощів, яка не передбачена ст. 66 КК України та при відсутності двох і більше пом`якшуючих покарання обставин. Судом першої інстанції належно не враховано, що в період вчинення злочину, від умисних дій ОСОБА_6 , вчинених на грунті ревнощів, безпідставно потерпіло троє осіб, а саме за короткий проміжок часу тривалістю близько 15 хв, ОСОБА_6 ножем заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , господарю будинку ОСОБА_14 , а також ОСОБА_15 , яка проживає по сусідству з ОСОБА_14 . Не дивлячись на відмову від обвинувачення потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у зв`язку з їх примиренням з ОСОБА_6 , зазначає, що вказану обставину слід розцінювати як обтяжуючу покарання. Крім того, звертає увагу на наслідки вчиненого ОСОБА_6 щодо ОСОБА_8 кримінального правопорушення у вигляді повного розриву сідничного нерва та розвитку синдрому нерухомої стопи, а також невжиття заходів щодо повного відшкодування завданої потерпілому матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 просить вирок суду від 17.09.2019 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням

-3-

закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок про призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, а в решті вирок суду залишити без змін. Вказує про недотримання судом вимог ч. 2 ст. 65 КК України та практики Європейського суду з прав людини щодо необхідності досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, дотримання при необхідному втручанні держави у такі права принципів законності і пропорційності, внаслідок чого ОСОБА_6 призначено покарання більш м`яке, ніж передбачено законом без дотримання вимог ст. 69 КК України. На його думку, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не обґрунтував підстави, з яких він дійшов висновку про явну несправедливість призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що суперечить висновку Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 442/1887/16-к. Крім того, судом першої інстанції не враховано те, що обвинуваченим вчинено умисний, тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 08 (восьми) років позбавлення волі, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, використання ножа та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, думку потерпілого, який внаслідок завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень отримав ІІ групу інвалідності. Судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, оскільки згідно показань останній не пам`ятає події, що відбувались, а визнання ним вини свідчить про намагання уникнути справедливого покарання під тиском без заперечних доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання зміненої апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних скарг сторони обвинувачення, промову прокурора ОСОБА_5 , який частково підтримав подані стороною обвинувачення апеляційній скарги та не заперечував проти зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав змінену апеляційну скаргу обвинуваченого і його та захисника та заперечив проти задоволення апеляційних скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Оцінюючи доводи зміненої апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_13 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок його надмірної суворості, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

-4-

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки) надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Статтею 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

-5-

Системне тлумачення вказаної норми кримінального закону свідчить про те, що призначення особі більш м`якого покарання ніж передбачено законом, можливе лише за умови, якщо судом буде установлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Одночасно суд зобов`язаний врахувати і особу винного та в сукупності з вищевказаними обставинами прийняти рішення щодо можливості призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України та без порушення порядку застосування ст. 69 цього Кодексу, що не заперечував в судовому засіданні і прокурор.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в повній мірі встановив й врахував пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме; щире каяття, часткове відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 цього Кодексу, яке ОСОБА_6 повинен відбувати реально.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та уважає, що відбування ОСОБА_6 призначеного покарання у виді позбавлення волі реально, є надто суворим і його застосування потягне за собою порушення засад виваженості та справедливості, які включають наявність розумного балансу між завищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на переконання колегії суддів не відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих передумов можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення кримінального правопорушення, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

За час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений свідомо і неухильно дотримувалися загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів. Окрім того, в поясненнях та судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_6 розкаявся, шкодуючи про вчинене та, відшкодувавши повністю заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що підтвердив документально, запевняв суд про недопустимість в майбутньому подібної поведінки. Наведене свідчить про істотне зниження ступеню небезпечності обвинуваченого для суспільства, і утворює підставу для висновку суду про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

На переконання апеляційного суду, така пост кримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 засвідчує про його щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що він визнав свою провину, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

-6-

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 повністю відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду, що підтвердив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , вказавши про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого у зв`язку з повним відшкодуванням йому заподіяної злочином шкоди та просив обвинуваченого сурово не карати.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з конкретних обставини кримінального провадження, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , наявність у нього постійного місця проживання та позитивної характеристики, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліках у лікарів нарколога і психіатра, а також те, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, котрий жодних претензій до нього не має, а також з огляду на ту обставину, що з моменту притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності останній не вчинив нових кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання та необхідність його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк терміном на 02 (два) роки з покладенням на нього передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язків.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання, а також термін іспитового строку відповідають як характеру та ступеню вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого і, в свою чергу, є необхідними і достатніми для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також сприятимуть досягненню основної мети виховання ОСОБА_6 в дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та сторони обвинувачення підлягають до часткового задоволення, а вироку суд зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 та змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

-7-

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2019 щодо ОСОБА_16 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_16 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 02 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_16 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2019 щодо ОСОБА_16 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді