ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/62/24 Номер провадження 11-кп/814/1565/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000536 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шило Радянського району Калінінградської області, громадянину України, українцю, із середньою спеціальною освітою, пенсіонеру, одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз:

- 18.11.2020 вироком Ленінського районного суду м.Полтава за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, обвинуваченому за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22.06.2024 року включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 15.10.2023. близько 19 год. 30 хв. під час вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 в ході сварки, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно з метою вбивства наніс декілька ударів у ділянку голови ОСОБА_10 , а після того, як потерпілий упав на підлогу, 7-8 ударів палицею в життєво важливі органи потерпілого, від яких ОСОБА_10 втратив свідомість.

Після чого ОСОБА_8 вважаючи, що ОСОБА_10 помер, відтягнув його на вулицю та залишив поблизу прибудинкової території. Проте злочинний умисел обвинуваченого не було доведено до кінця, оскільки сторонньою особою було викликано лікарів швидкої медичної допомоги, які надали потерпілому медичну допомогу завдяки чому він залишився живим.

Проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд першої інстанції мотивував своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні є не обгрунтованою.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_8 постійно проживає за однією адресою, одружений, є інвалідом І групи та потребує постійного догляду, має ряд хронічних захворювань, наміру переховуватись від суду, впливати на потерпілого на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення не має.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000536 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, непереконливими є доводи, що на даний час ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні чи суттєво зменшилися, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.ст. 352, 353 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на учасників провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки судовий розгляд не завершений та суд вправі допитувати учасників провадження повторно або додатково, досліджувати докази для об`єктивного встановлення фактичних обставин справи, незалежно від місця проживання кожного із учасників судового провадження.

Крім того, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено в період дії іспитового строку, визначеного ОСОБА_8 вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 18.11.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянта про наявність позитивно характеризуючих особу обвинуваченого даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що існували на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу та на даний час не зменшились.

Також матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1122 від 21.11.2012 затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до якого зазначеним особам безперешкодно надається медична допомога у закладах охорони здоров`я відповідно до специфіки захворювання.

Як вбачається інформації, наданої на запит апеляційного суду під час перегляду попередньої ухвали суду про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, фахівцями ПММЧ №23 філії ДУ „Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України було проведено первинний медичний огляд ОСОБА_11 , проведено медичні та клініко-лабораторні обстеження. За результатами досліджень, у ОСОБА_11 виявлено ряд хронічних захворювань різних ступенів та взято під динамічний нагляд та „Д облік, в результаті чого ОСОБА_11 призначено амбулаторне лікування із визначеною терапією. На даний момент загальний стан здоров`я ОСОБА_8 характеризується як задовільний та такий, що відповідає наявним у нього захворюванням.

Крім того, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4