ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642 /2071/ 24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1489 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19.04.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, тимчасово не працюючого, інваліда 3-ї групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

-за ч. 4 ст. 358 КК України штраф у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що наприкінці серпня 2022 р., більш точного часу та дати в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи умисно, достовірно знаючи, що не проходить встановлену законом процедуру для отримання посвідчення водія, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі собі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, виступив пособником у підробленні посвідчення, яке видається державною установою та надає право керування транспортними засобами, а саме у підробці посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого 24.05.2020 центром 5942 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Знайшовши в мережі інтернет оголошення про видачу посвідчень водія та бажаючи управляти транспортними засобами категорії «В», «С», «Д» та «СЕ», списався у месенджері «Телеграмм» за вказаними в оголошенні номером з невстановленою особою, щодо виготовлення посвідчення на право керування транспортними засобами на його ім`я, за грошову винагороду та надав невстановленій особі свої персональні дані, зокрема, фотокопію паспорта громадянина України на власне ім`я, власну фотографію у електронній формі, а також фотокопію власного підпису, чим спряв у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 .

В подальшому, невстановлена в ході досудового розслідування особа, наприкінці серпня 2022 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, через службу доставки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », переслала, а ОСОБА_7 , в свою чергу, отримав, не пізніше 13 год. 07 хв. 17.10.2023, посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданого 24.05.2023, центром 5942 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової техніко-криміналістичної експертизи документів №24375 від 06.12.2023 «Бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 » не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися ДП «Поліграфічний комбінат «Україна», здійснюючим випуск відповідних бланків документів.

Таким чином, ОСОБА_7 виступив пособником у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, що надало йому право на керування транспортними засобами категорії «В», «С», «Д» та «СЕ».

Крім того, ОСОБА_7 , 17.10.2023 р. о 13 год. 07 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Caddy» з реєстраційним номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , маючи при собі вищезазначене посвідчення водія, яке він незаконно отримав за вищевказаних обставин, був зупинений співробітниками Національної поліції Харківської області для перевірки документів, і в цей час у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який, ОСОБА_7 під час перевірки поліцейськими Управління патрульної поліції в Харківській області документів, пред`явив останнім, тобто незаконно використав, завідомо підроблений документ посвідчення водія.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової техніко-криміналістичної експертизи №24375 від 06.12.2023 «Бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися ДП «Поліграфічний комбінат Україна», здійснюючи випуск відповідних бланків документів».

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом: за ч.5 ст. 27- ч.1 ст. 358 КК України, як пособництво у незаконному виготовленні документів, який видається установою і надає права, з метою використання його іншою особою та за ч.4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 3 роки;

за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що судом при призначенні покарання обвинуваченому, не було враховано, що ОСОБА_7 більше року користувався підробленим посвідченням водія, змість того, щоб отримати посвідчення у передбаченому законом порядку, до моменту, коли був зупинений працівниками поліції. За таких обставин, призначене судом покарання, на думку прокурора, не відповідає меті виправлення засудженого та попередження нових правопорушень, зважаючи на час, який він витратив на злочинну діяльність для уникнення проходження законної процедури отримання посвідчення водія та в подальшому керування транспортним засобом з підробленим посвідченням водія.

Крім того, на думку прокурора, судом при призначенні покарання не було застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідно до ч.3 ст.55 КК України може бути призначене, й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті, за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин, суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. При цьому, прокурор посилається на постанову Об`єднаної палати ККС ВС від 04.09.2023 року у справі №702/301/20, згідно якої, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого, визначається судом, відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

На думку прокурора, позбавлення права керувати транспортними засобами, має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч.2 ст.50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом. А тому, враховуючи підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючими достатніх теоретичних і практичних знань, та не отримали у передбаченому законом порядку посвідчення водія, набуває особливого значення попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, оскільки судом призначено покарання, яке не відповідає вимогам ст.65 КК України, так як не відповідає ступеню тяжкості та особи обвинуваченого і не є достатнім для виправлення засудженого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і за своїм розміром є несправедливим через м`якість та не буде сприяти виправленню особи і попередженню нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційній вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія судді вважає їх не позбавленими правових підстав, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ч.2 ст. 12 КК України є кримінальними проступками, відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття та не встановив обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, внаслідок чого, дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу, оскільки вважав, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Аналізуючи тривалість незаконних дій обвинуваченого, який більше року керував транспортним засобом з використанням підробленого водійського посвідчення, при цьому, розуміючи, що отримане воно поза встановленої законом процедури його отримання, яка крім іншого, передбачає і отримання знань правил дорожнього руху, а також практичних знань щодо керування транспортним засобом, які повинні бути перевірені належним чином під час проходження іспиту, тим самим створював реальну небезпеку для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Верховним Судом України вказується на обов`язкову необхідність індивідуалізації покарання, яке судом призначається конкретній особі з врахуванням даних, які всебічно характеризують особу винного, суди також повинні додержуватися принципу доцільності покарання, сформульованому у ч. 2 ст. 65 КК України, тобто покарання повинно бути необхідне та достатнє для виправлення особи, попередження вчинення нових злочинів, в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання повинен мотивувати у вироку чому саме обрана ним міра покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є явно недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, внаслідок чого, на підставі вимог ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати вирок в цій частині та ухвалити свій вирок, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України.

Щодо апеляційних вимог прокурора стосовно необхідності застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 3 роки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що санкцією інкримінованих ОСОБА_7 статей, не передбачено взагалі призначення додаткового покарання, зокрема, і у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначення якого, потягне за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, висновок Об`єднаної палати ККС ВС, на який посилається прокурор в апеляційній скарзі, стосується правопорушень, передбачених ст.ст. 286, 286-1 КК України, у зв`язку з чим взагалі не зрозуміло, як, такий інститут, як позбавлення права керування транспортними засобами та висновки Верховного Суду щодо особливостей його застосування співвідносяться з кримінальними проступками, інкримінованими ОСОБА_7 , санкція яких не передбачає додаткового покарання взагалі і покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема.

Крім того, згідно п.п. 17,18 постанови Пленуму ВСУ від 24 10 2003 року суд не вправі призначати таке додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортним засобом,

Слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 відсутні відомості щодо наявності у останнього водійського посвідчення встановленого Законом зразку. Натомість, згідно висновку експерта за результатами проведення судової техніко-криміналістичної експертизи №24375 від 06.12.2023 «Бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися ДП «Поліграфічний комбінат Україна», здійснюючи випуск відповідних бланків документів»

А отже, вказані доводи прокурора в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, 418, п.2 ч.1 ст. 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19.04.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,в частині призначеного покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Постановити вирок суду апеляційної інстанції, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4