ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 712/348/16

провадження № 51-1562км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області, жителя

АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.

За детально наведеного сформульованого обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, будучи директором ПП «Резонагро» з метою ухилення від сплати податків, будучи наділеним відповідними повноваженнями, діяв усупереч вимогам податкового законодавства і в період з 2012 по 2014 рік ухилився від сплати податків, шляхом завищення податкового кредиту з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) та валових витрат підприємства за рахунок відображення в бухгалтерському обліку і податковій звітності підприємства фінансово-господарських операцій з суб`єктами господарської діяльності, що мають ознаки фіктивності. Внаслідок своїх дій ОСОБА_8 умисно ухилився від сплати ПДВ в сумі 1 989 118 грн та податку на прибуток підприємства в сумі 1 957 410 грн, а всього на загальну суму 3 946 528 грн, що є особливо великим розміром.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2023 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор, обґрунтовуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, висловлює незгоду з висновками судів щодо встановлених фактичних обставин і недопустимості доказів, зібраних під час досудового розслідування, а саме даних судово-економічної експертизи від 26 листопада 2015 року № 1188, 1196/15-23, судових почеркознавчих експертиз від 28 квітня 2014 року № 310/316/15-23, від 03 вересня 2015 року № 627/663-665/15-23 і комплексної судово-технічної експертизи від 18 вересня 2015 року № 688/691/15-23.

Більше того прокурор звертає увагу на те, що місцевий суд при наявності декількох суперечливих висновків судово-економічних експертиз не призначив повторну експертизу, безпідставно надавши перевагу висновку, наданого стороною захисту.

У той же час прокурор наголошує, що суди не дали правової оцінки акту від 02 червня 2015 року «Про результати позапланової документальної перевірки ПП «Резонагро».

Прокурор наводить поіменний перелік свідків, показання яких, на її думку, районний суд безпідставно не врахував.

Заразом покликається на те, що у вироку суд не вказав мотивів визнання недопустимими даних протоколів огляду оптичних дисків від 15 січня і 17 липня 2015 року про телефонні з`єднання мобільних телефонів ПП «Резонагро».

Також, касатор акцентує на тому, що суд недотримався порядку встановлення суми збитків, спричиненої внаслідок умисного ухилення від сплати податків, оскільки без жодної експертизи провів власні розрахунки цієї суми.

Крім цього, прокурор зазначає про однобічність і упередженість в оцінці ряду доказів, які детально конкретизує у касаційній скарзі.

Водночас прокурор уважає, що порушення, допущені районним судом, не були усунуті судом апеляційної інстанції, який під час апеляційного розгляду недотримався принципу безпосередності дослідження доказів, усупереч нормам ст. 419 КПК не виклав докладних мотивів з яких залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, залишив поза увагою доводи апеляційної скарги, які стосуються необґрунтованості вироку місцевого суду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду, не здійснив їх повної та всебічної оцінки, формально погодившись із висновками суду першої інстанції.

Між тим акцентує на тому, що апеляційний суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 404 КПК, адже за наявності підстав не здійснив повторного дослідження усіх доказів, на яких наполягала сторона обвинувачення, у зв`язку з чим прийняв необґрунтоване рішення.

Позиції інших учасників судового провадження

До початку касаційного розгляду адвокат ОСОБА_7 і виправданий ОСОБА_8 подали спільні письмові заперечення, а також адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах виправданого, подав письмові заперечення на касаційну скаргу прокурора. У поданих запереченнях сторона захисту зазначає мотиви безпідставності доводів, викладених у скарзі прокурора, вважаючи постановлені рішення законними й просять залишити їх без зміни.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловила думку щодо часткового задоволення касаційної скарги та скасування ухвали апеляційного суду, а захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і виправданий ОСОБА_8 підтримали подані ними заперечення і просили залишити касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і при перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Зі змісту ст. 370 КПК, де визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як регламентовано ч. 2 ст. 17 КПК, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Основного Закону передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено такого: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації їх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.

Так, розглянувши це кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК.

Обґрунтовуючи вказаний висновок, місцевий суд урахував сукупність доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, навів достатні мотиви з яких виходив під час оцінки доказів та кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилась із цим висновком і у ході апеляційного перегляду спростувала твердження сторони обвинувачення про його безпідставність.

Верховний Суд у процесі перевірки доводів прокурора, у тому числі аналогічним доводам, викладеним у її апеляційній скарзі, зважає на таке.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання стороною обвинувачення установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у своїх касаційній скарзі прокурор, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Беручи до уваги це незгода з оцінкою як показань свідків сторони обвинувачення, так і даними висновку судово-економічної експертизи від 08 грудня 2015 року № СЕ 2015/069, яку визнано належним і допустимим доказом, враховуючи вимоги ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо неврахування довідок, які містять відповідну інформацію про невідповідність між документами реєстрації транспортних засобів слід зауважити, що місцевий суд, спростовуючи версію сторони обвинувачення вказав з яких міркувань дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, зокрема, шляхом дослідження ряду інших доказів, у тому числі висновку судово-економічної експертизи від 08 грудня 2015 року № СЕ 2015/069, на які послався і детально описав у вироку, встановив реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ввіреного ОСОБА_8 підприємством, а тому не взяв до уваги зазначену інформацію.

Між тим у ході апеляційного перегляду апеляційний суд, погодившись з вироком місцевого суду вказав на те, що орган досудового розслідування не спростував належними і допустимими доказами достовірність і правдивість банківських документів та реальність здійсненої оплати за товар.

Більше того предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК є податки, збори (обов`язкові платежі), а не порядок здійснення логістичних перевезень.

З цих же підстав колегія суддів не приймає як підставу для скасування судових рішень доводи прокурора про неправильну оцінку протоколів огляду оптичних дисків, де зафіксовані телефонні дзвінки між водіями транспортних засобів, які визнані свідками.

Аргументи прокурора в частині безпідставності рішення суду стосовно визнання недопустимими і неналежними доказами даних судово-економічної експертизи від 26 листопада 2015 року № 1188, 1196/15-23, судових почеркознавчих експертиз від 28 квітня 2014 року № 310/316/15-23, від 03 вересня 2015 року № 627/663-665/15-23 і комплексної судово-технічної експертизи від 18 вересня 2015 року № 688/691/15-23. колегія суддів уважає непереконливими у зв`язку з таким.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження на підставі постанови слідчого від 09 жовтня 2015 року експерт ОСОБА_10 склала висновок від 26 жовтня 2015 року № 922,939/15-23 (т. 3 матеріалів доданих до обвинувального акта, а. п. 245, 246).

Згідно з цим висновком не видається за можливе документально підтвердити заниження підприємством ПП «Резонагро» податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету (т. 3 матеріалів доданих до обвинувального акта, а. п. 220 - 244).

Надалі, з урахуванням постанови слідчого від 23 листопада 2015 року експерт ОСОБА_10 склала висновок від 26 листопада 2015 року № 1188, 1196/15-23 у якому дійшла протилежного переконання ніж у попередньому висновку (т. 3 матеріалів доданих до обвинувального акта, а. п. 248 - 264).

У той же час перелік документів, які досліджувала експерт в обох висновках ідентичний, окрім наявності у висновку від 26 листопада 2015 року № 1188, 1196/15-23 протоколу допиту ревізора-інспектора ОСОБА_11 .

Отже, фактично послідуючий висновок відмінний від попереднього лише наявністю даних протоколу допиту ревізора, який склав акт податкової перевірки.

З урахуванням цього колегія суддів уважає правильними твердження місцевого суду, що вторинний висновок ґрунтується лише на показаннях, зокрема ОСОБА_11 .

Крім цього, недотримання експертом ОСОБА_10 вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ від 08 жовтня 1998 року № 53/5, встановлено Актом службової перевірки комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 4, а. п. 179, 180)

Заразом клопотання прокурора про призначення повторних судово-економічних експертиз були розглянуті судом першої інстанції і залишені без задоволення, оскільки прокурор не навела достатніх даних щодо необхідності їх проведення (т. 5, а. п. 41 - 45, 70 - 73, 84 - 90, 108 - 112).

Покликання прокурора на те, що експерт ОСОБА_12 під час формулювання свого висновку від 08 грудня 2015 року № СЕ2015/069 допустила порушення, адже не взяла до уваги показання численних свідків, Суд уважає надуманими.

Указаною вище Інструкцією визначено, що разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту слід надати документи бухгалтерського та податкового обліку, які містять вихідні дані для вирішення поставлених питань. Такими документами можуть бути прибуткові та видаткові накладні, податкові накладні, ордери, звіти матеріально відповідальних осіб, картки складського обліку, касові книжки, матеріали інвентаризації, акти ревізій, табелі, наряди, акти приймання виконаних робіт, трудові договори, розрахункові платіжні відомості, виписки банку, платіжні доручення і вимоги, договори про матеріальну відповідальність, накопичувальні (оборотні) відомості, регістри бухгалтерського обліку (журнали-ордери, меморіальні ордери, картки субконто та інші за балансовими рахунками), головні книги, реєстри податкових накладних, податкові декларації, баланси та інші первинні і зведені документи бухгалтерського та податкового обліку і звітності (п. 3. 3).

Також цією Інструкцією (п. 1.2) визначено, що до орієнтованого переліку питань економічної експертизи належить : «Чи підтверджується документально зазначене в акті контролюючого органу заниження об`єкта оподаткування за певний період і донарахування до сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету (зазначається яких)?», на яке власне експерт ОСОБА_12 дала відповідь, а тому зауваження прокурора, що експерт зробила висновок який виходить за межі її компетенції не коректні.

Отже, місцевий суд визнав висновок експерта від 08 грудня 2015 року № СЕ2015/069 складений згідно зі статтею 243 КПК, обґрунтованим, та таким, що не суперечить матеріалам справи і виключає сумніви в його правильності, є належним і допустимим доказом, який відповідає вимогам статей 101, 102 КПК.

Звернув увагу, що судовий експерт ОСОБА_12 була попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків.

Даючи оцінку зазначеному висновку, суд зважив, що в ньому наведений докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, надані обґрунтовані відповіді на запитання, які суд оцінює як правильні, повні і ясні. Ґрунтовно і повно досліджені первинні бухгалтерські документи - договори і їх умови, акти приймання-передачі, оборотно-сальдові відомості, банківські виписки, видаткові накладні, податкові накладні (з ПДВ і на прибуток), журнали - ордери, картки по рахункам, обігові відомості по реалізації товарів.

Із цих підстав, суд першої інстанції дійшов переконання, що активи ПП «Резонагро» змінювалися і зазначене свідчить про те, що господарські операції були реальними, що дає змогу стверджувати, що ПП «Резонагро» на рахунках бухгалтерського обліку по розрахунках з бюджетом відображало витрати, суми податкового кредиту, доходи та суми податкового зобов`язання у відповідності до норм податкового законодавства.

Що стосується міркувань прокурора проте, що суди проігнорували акт від 02 червня 2015 року №123/23-01-22-07/37400087 неспроможні, адже цей акт був проаналізований експертом ОСОБА_10 і врахований під час складення відповідного висновку від 26 жовтня 2015 року № 922,939/15-23, який не підтверджує обставин на які посилається сторона обвинувачення.

Під час перевірки тверджень сторони обвинувачення в частині безпідставності висновків почеркознавчих експертиз місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, встановив численні порушення у ході проведення цих досліджень, які ґрунтовно і детально наводить у вироці.

Заразом суд вказав, що усупереч вимогам щодо проведення експертиз, експерту на дослідження надано лише 2 вільних зразків підпису ОСОБА_13 в двох картках із зразками підписів та відбитка печатки ПП «Астарта Трейд-М» від 26 вересня 2012 року. Жодного експериментального та оригінального вільного зразків підпису ОСОБА_14 і ОСОБА_13 експерту надано не було.

До того ж, матеріали кримінального провадження не містять доказів про те, що стороною обвинувачення вживалися передбачені КПК заходи для отримання таких зразків підпису ОСОБА_14 і ОСОБА_13 .

Між тим ці висновки взагалі не містять даних про те, що підробка документів була здійснена саме ОСОБА_8 .

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками судів, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено часу, місця і способу вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 366, 358 КК.

Твердження прокурора про те, що суд самостійно встановив суму збитків унаслідок чого встановив відсутність складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК, спростовується змістом вироку.

Так суд, зазначив, що навіть беручи до уваги документи, які за висновками почеркознавчих експертиз містять ознаки підробки, вони не вказують на розмір збитків, який би був достатнім для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 212 КК.

Доводи щодо порушень правил ч. 3 ст. 404 КПК не знайшли підтвердження.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується (ч. 3 ст. 404 КПК).

Розглянувши відповідне клопотання прокурора про допит свідків, експерта та дослідження письмових доказів суд апеляційної інстанції встановив, що дослідження цих доказів місцевий суд провів всебічно, повно, з дотриманням процедури КПК, а прокурор не навів переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження зазначених у своєму клопотанні доказів.

Більше того, апеляційний суд дійшов думки, що клопотання зводиться лише до незгоди з оцінкою досліджених доказів, а тому відмовив у його задоволенні

Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що цей суд не визнавав докази недопустимими або неналежними, що вказувало б на відміну їх оцінку ніж ту, яку дав районний суд, отже, за обставин цього кримінального провадження, правомірно вирішив клопотання сторони обвинувачення.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись статтями 404, 405, 407, 412-414 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за скаргою прокурора, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді та вказав в ухвалі підстави їх необґрунтованості.

Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження сторони обвинувачення про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним.

Щодо вмотивованості судових рішень, колегія суддів виходить із того, що вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на основні зазначені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейського суду з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у вищезгаданій Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене вище, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив, а тому, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3