Номер провадження 1-кп/641/374/2024 Справа № 641/7471/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000903 від 09.09.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, на військовому обліку не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 23.04.2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт;

2) 03.11.2021 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 389 КК України до 3 місяців арешту, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 27.02.2024 року на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання і остаточно призначено покарання у вигляді 3 місяців 10 днів арешту;

3) 20.09.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, на військовому обліку не перебуває, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 17.10.2023 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

2) 01.02.2024 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим за корисливий злочин проти власності, та ОСОБА_4 06.09.2021 року в денний час доби, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, попередньо узгодивши свої дії та розподіливши ролі, діючи умисно, а ОСОБА_3 повторно, реалізуючи спільний умисел, спрямований на незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за усною домовленістю між собою, скориставшись тим, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, підняли з входу до погребу металеву ляду виконану з чорного металу, яка не була прикріплена до основної частини погреба.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 338,58 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що дійсно 06.09.2021 року у АДРЕСА_5 , він разом з ОСОБА_4 вирішили вкрасти металеву ляду та здати її на металобрухт. Взяли ляду з двох боків, з одного він, з іншого ОСОБА_4 , віднесли до пункту прийому металобрухту, де здали ляду, отримали кошти, які витратили на свої потреби. На теперішній час він шкодує про вчинене, просить його пробачити.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, матеріалами кримінального провадження та щирим каяттям обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що дійсно 06.09.2021 року у АДРЕСА_5 , він разом з ОСОБА_3 вирішили вкрасти металеву ляду та здати її на металобрухт. Віднесли ляду до пункту прийому металобрухту, де здали її, отримали 150грн., які витратили на свої потреби. На теперішній час він шкодує про вчинене, розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, матеріалами кримінального провадження та щирим каяттям обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою проживання, подала заяву про проведення судового розгляду без її участі.

Враховуючи, що обвинувачені не оспорюють фактичні обставини справи та судом встановлено, що вони вірно розуміють ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують особи обвинувачених.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , судом встановлено, що він раніше неодноразово судимий, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, на теперішній час у ДУ «Хролівський виправний центр» відбуває покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року, знову вчинив злочин проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працевлаштований.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він раніше неодноразово судимий, з 17.07.2023 року відбуває покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2024 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований, не одружений.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, остаточно на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства, та призначає ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, остаточно на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства, та призначає ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, тобто за сукупністю злочинів.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив злочини 06.09.2021 року, тобто до постановлення відносно нього вироків Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 27.02.2024 року, Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 70 КК України з застосуванням ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця обмеження волі.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив злочини 06.09.2021 року, тобто до постановлення відносно нього вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2024 року, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 70 КК України з застосуванням ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 року по справі № 641/6910/21 накладено арешт на тимчасово вилучений металевий виріб (ляду).

За змістом ч. 4ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що в подальшому в застосуванні даного заходу відпала потреба, суд приходить до висновку про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2021року по справі № 641/6910/21.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню, а саме: 686 грн. 48 коп. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/21159-ТВ від 22.09.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 по цьому кримінальному провадженню не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ч. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироками Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 27.02.2024 року, Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця обмеження волі.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_3 покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі обчислювати з моменту набрання цим вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати покарання, частково відбуте ОСОБА_3 за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року, з 17.01.2024 року по дату набрання цим вироком законної сили.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ч. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2024 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі обчислювати з моменту набрання цим вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати покарання, частково відбуте ОСОБА_4 за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2024 року, з 17.07.2023 року по дату набрання цим вироком законної сили.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 686 грн. 90коп.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 року по справі № 641/6910/21, скасувати.

Речові докази: металевий виріб (ляда), який складається з листа металу розмірами 89,5*99,5см, до якої приварена металева труба висотою 40см, з іншого боку металевого листа приварений металевий кут з чотирьох сторін, переданий згідно з квитанцією до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1