233 № 233/4298/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000169 від 13 травня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, є громадянином України, одружений, має середню спеціальну освіту, проходить військову службу за призовом на час мобілізації на посаді навідника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 5 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, військове звання - солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором ОСОБА_6 29 лютого 2024 року подане до суду клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання частково, просив продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак, на його думку, ризику впливу на свідків з боку обвинуваченого на теперішній час не існує, бо всі свідки обвинувачення вже допитані судом.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки, на його думку, ризики, наведені прокурором у клопотанні, не підтверджені належними і допустимими доказами, само по собі суворе покарання не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, такий як домашній арешт, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши учасників судового провадження дійшов такого висновку.

Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті до 16 березня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу, зібраному у справі, вважає за доцільне обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, може бути визнане обвинуваченим більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді.

Оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В той же час суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор в своєму клопотанні, не доведений, оскільки, відповідно до обґрунтування прокурора, є похідним від ризику переховування і пов`язаний виключно зі статусом обвинуваченого (військовослужбовець), який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто не є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку суду станом на теперішній час припинив своє існування, оскільки усі заявлені стороною обвинувачення свідки вже допитані в судовому засіданні.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_5 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст, 177, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Тернівська, 29, строком до 03 травня 2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1