УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Слідчий суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заступника начальника СВ ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання слідчого про примусове відібрання біологічних зразків,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.02.2024р. за №0000139, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі.

За підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в порядку ст.208 КПК України 06.02.2024 було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 07.02.2024 письмово повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування слідчими було проведено огляд місця події, обшук автомобіля та особистий обшук затриманого ОСОБА_5 , під час яких були виявлено та вилучено загалом 989 згортків з наркотичним засобом метадон та значна кількість фрагментів харчової прозорої плівки та поліетилену, в які було упаковано наркотичний засіб.

Постановами слідчого від 06.02.2024 вказані речі та предмети були визнані речовими доказами.

Постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_7 від 06..02.2024 вирішено відібрати у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки букального епітелію з метою їх використання під час експертних досліджень в межах вказаного кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_6 були ознайомлені з вказаною постановою 06.02.2024 в 23.07год. і ОСОБА_5 відмовився надавати біологічні зразки.

Постановами слідчого від 08.02.2024 призначено судово-цитологічні експертизи з метою дослідження вказаних фрагментів харчової плівки та поліетилену та виявлення ядровмісних клітин для подальшого ДНК-дослідження та ідентифікації їх з учасниками кримінального провадження.

Згідно з висновком експерта №515 від 15.02.2024 за результатами судово-цитологічного дослідження фрагментів харчової плівки та фрагментів поліетиленового пакету, які були вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_5 , в одному із об`єктів (№1) знайдені епітеліальні клітини, які можуть бути використані для подальшого ДНК-дослідження.

16.02.2024 старший слідчий СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_7 , звернулась до суду з клопотанням про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 у зв`язку з його відмовою надати їх добровільно.

В судовому засіданні заступник начальника СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 клопотання під тримала повністю, просить його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відмовляється надавати біологічні зразки, оскільки не бажає свідчити проти себе.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечив, пославшись на те, що в даному випадку відібрання біологічних зразків направлено на отримання доказів причетності підозрюваного ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення в інтересах сторони обвинувачення, що суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практиці ЄСПЛ, а також ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України. Просить в задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали, приходить до такого.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність;…. 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї;…

В силу принципу верховенства права, закріпленого в ст.8 КПК України людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст.18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені ст.91 КПК України. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України).

Згідно з ст.245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).

Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права, звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001).

Викладені у цих справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків у примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції, однак у кожному разі має перевірятись правомірність отриманих доказів. Біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що ініційоване питання стосується примусового відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 з метою подальшого проведення експертних досліджень та виявлення на вилучених під час проведення слідчих дій речових доказах (фрагментах харчової плівки та поліетилену) біологічного матеріалу підозрюваного, тобто фактично з метою збирання доказів винуватості підозрюваного, що фактично суперечить нормам Європейської конвенції про права людини, загальним засадам кримінального судочинства, в т.ч. верховенству права та свободи від самовикриття, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

Посилання слідчого в клопотанні на ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» від 09.07.2022, відповідно до п.1) якої обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів …у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, …, слідчий суддя відхиляє, оскільки необхідність примусового відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 саме на виконання вказаного Закону слідчим в клопотанні жодним чином не обґрунтована. Мета відібрання біологічних зразків обґрунтовується слідчим саме необхідністю перевірки належності підозрюваному виявленого біологічного матеріалу на речових доказах у кримінальному провадженні, тобто для отримання доказів у цьому кримінальному провадженні, які в подальшому можуть бути використані стороною обвинувачення як докази винуватості особи.

Таким чином, в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.2,7,91,92,245 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено учасникам справи 21.02.2024 о 08.50год

Слідчий суддя ОСОБА_1

20.02.2024