ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2126/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/414/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: домашній арешт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 00204 від 20 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, до 14 травня 2024 року -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00204 від 20 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, в якому ОСОБА_8 підозрюється у пособництві у несанкціонованому втручанні в роботу електронної комунікаційної системи, що призвело до витоку інформації, вчиненого повторно, під час дії воєнного стану у складі організованої групи.

14 березня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України.

14.03.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування - до 14 травня 2024 року, який полягає в забороні підозрюваному цілодобово без дозволу слідчого, прокурора, суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .; з покладенням на нього обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утриматися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених ст.177 КПК України - окрім як тримання під вартою.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Вирішуючи клопотання по суті слідчий суддя виходив з того, що з урахуванням ризиків, доведених слідчим та прокурором та їх ступеня, однак недоведеністю застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, вважав можливим застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, організованою групою, в умовах воєнного стану.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог ч.1 п.п.4,5 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній із зазначенням статі (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколах про результати виконання спеціального завдання з розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації; протоколах за результатами контролю за вчиненням злочину; протоколах огляду речей; протоколі за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; протоколах прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується; протоколах допитів потерпілих; протоколі допиту свідка; протоколі обшуку.

Враховуючи такий обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_8 , а саме того, що він відповідно до відведеної йому ролі, здійснював втручання в роботу електронно комунікаційної системи з метою отримання логінів та паролів від облікових засобів соціальної мережі Instagram, розміщував на Дарк-форумах у всесвітній інформаційній мережі Інтернет оголошення про продаж незаконно отриманих продуктів зламу, а саме персональних акаунтів користувачів в мережі Інтернет та отримував розподілені організатором групи належні йому частини грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, що свідчить про те, що у цьому судовому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що достатньо обґрунтованими є ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_8 не має офіційних джерел доходу та колегія суддів зазначає, що не виключена можливість того, що саме відсутність джерела доходу стало підставою для вчинення ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину, за яке йому оголошено підозру. Крім того, характер та специфіка протиправних дій, які інкримінуються останньому, є дуже складними для їх виявлення та попередження, потребують спеціальних фахових знань та навичок, а тому в умовах необмеженого доступу до техніки та інтернет-мереж, ризик вчинення нових злочинів підозрюваним або знищення (спотворення) доказів злочину залишається надто високим

Колегія суддів бере до уваги особу підозрюваного а саме те, що він має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення протиправних дій, згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють дії підозрюваного, що пов`язані з вище наведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатен запобігти ризикам, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України..

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного є обґрунтованим та містить доведені підстави того, що відносно підозрюваного не може бути обрано інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу органом досудового розслідування ставиться питання при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Гарантії, передбачені частиною 3 статті 5 Конвенції, покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Тому розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).

Апеляційний суд враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

Відомостей про майновий стан підозрюваного, який би давав підстави для висновку про можливість внесення підозрюваним застави у вказаному прокурором розмірі, до апеляційної скарги не долучено та в ході апеляційного розгляду не надано. На даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні слідчого та апеляційній скарзі прокурора доводів є недостатньо для визначення застави у вищевказаному розмірі.

Колегія суддів враховує матеріальний стан підозрюваного, який на час апеляційного розгляду офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації, та не вбачає виключного випадку для призначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у максимальному розмірі, передбаченому ч.5 ст.182 КПК України, тому приходить переконання про необхідність встановлення розміру застави у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» в межах строку досудового розслідування, а саме до 14 травня 2024 року.

Визначити суму застави у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 363 360 (триста шістдесят три триста шістдесят) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42261368; Банк отримувача ДКСУ м.Київ; Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача UA0085314, призначення платежу застава), протягом 5 днів до 05 травня 2024 року.

Сума застави може бути внесена підозрюваним або іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у розмірі, визначеному в цій ухвалі, у національній грошовій одиниці України, на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки,передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатись з місця постійної реєстрації без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покласти на строк до 14.05.2024 року.

В разі невнесення визначеної суми застави до 05 травня 2024 року (включно) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає взяттю під варту для утримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 14.05.2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4