Єдиний унікальний номер 185/8431/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року м.Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000245 від 04.06.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Новов?язівське, Юр?ївського району

Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо

спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не

судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

03.06.2023 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебував на межі земельних ділянок домоволодінь N АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_6 , де в ході бесіди між ними, в результаті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , стоячи біля ОСОБА_6 , кулаком своєї правої руки умисно наніс один, та відразу другий удар в область правої сторони обличчя голови ОСОБА_6 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, та яке утворилось від дії тупих твердих предметів які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначеній області, що спричинило короткочасний розлад здоров?я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та суду показав, що в червні 2023 року він працював на огороді свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , та побачив як його сусід ОСОБА_6 почав ставити на своїй земельній ділянці паркан. Він був проти, так як це не відповідало певним вимогам. Він почав розкачувати стовп паркану, а потерпілий в цей час тримав його з іншої сторони. Під час розкачування стовпа у нього відскочила рука та заділа ніс потерпілого. Другий удар він не наносив. Вину свою він не визнає, так як умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було.

Аналізуючи покази обвинуваченого в тій частині, що він не бажав спричинити потерпілому тілесні ушкодження, та це трапилось випадково, спростовуються показами самого обвинуваченого який не заперечував факту спричинення тілесних пошкоджень потерпілому саме його діями. Покази обвинуваченого суперечать показам потерпілого, свідків, письмовим доказам, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються об`єктивними доказами у справі, є неконкретними, не містять послідовності, є способом захисту обвинуваченого, та мають мету переконати суд у непричетності до скоєного злочину, та уникнення ним за це відповідальності.

Винність обвинуваченого в скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується показами потерпілого, свідків, письмовими матеріалами справи, які містяться у матеріалах кримінального провадження, та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що 03.06.2023 року, приблизно о 14 годині, перебуваючи на своїй земельній ділянці по АДРЕСА_3 , він разом з бригадою ставив паркан. В ранці, цього ж дня, він попередив ОСОБА_3 , що буде ставити паркан, та заперечень від останнього не було. В процесі установки паркану його хтось із працівників бригади покликав, та повідомив, що ОСОБА_3 не дає згоду. На городі він побачив як ОСОБА_3 почав ламати паркан. Він схватився за стовп, та почав його тримати. В цей момент він отримав від ОСОБА_3 два удари кулаком в область обличчя від чого у нього запаморочилося в голові, а ОСОБА_3 побіг на своє подвір`я. В лікарні йому був встановлений діагноз - струс головного мозку, та закрита черепно-мозкова травма. На момент скоєння злочину він працював завідувачем відділення по наданню невідкладної медичної допомоги ЦМЛ АДРЕСА_4 . Лікар, який йому установлював діагноз, працює в іншому підрозділі, та не є в його підпорядкуванні. З приводу покарання обвинуваченого, то він покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що 03.06.2023 року, він разом з членами бригади ставили паркан на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 . В процесі встановлення паркану до них підійшов обвинувачений ОСОБА_3 та намагався завадити його встановленню. В цей час прийшов ОСОБА_6 та в нього з ОСОБА_3 зав`язалася розмова з приводу неналежного розміщення паркану. Потерпілий почав тримати руками стовп від паркану, та вході розмови обвинувачений умисно наніс ОСОБА_6 два удари рукою в область обличчя. Після цього потерпілий попросив знімати все на відео з мобільного телефону, а обвинувачений в цей час з місця скоєння злочину зник.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дав аналогічні покази показам свідка ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що події, які відбувалися 03.06.2023 року на території її домоволодіння, вона не бачила, та їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він працює лікарем травматологом в ІНФОРМАЦІЯ_2 . З потерпілим знайомий, виключно як з лікарем. 03.06.2023 року до нього звернувся в якості пацієнта потерпілий ОСОБА_6 з травмою обличчя, та був направлений до спеціаліста для встановлення діагнозу. Даний травмпункт єдиний в місті Павлограді, який надає дану допомогу.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими матеріалами справи, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06.06.2023 року від ОСОБА_6 ( Том 2 а, с. 88);

- довідкою з КНП «ПЛІЛ» ПМР виданої ОСОБА_6 , згідно якої вбачається діагноз струс головного мозку ( Том 2 а. с. 89);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.06.2023 року, та відеозаписом до нього, за участі потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого потерпілий повідомив про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, а саме, що між ним та сусідом ОСОБА_3 була домовленість про те, що він буде встановлювати паркан. В процесі установки паркану ОСОБА_3 почав його руйнувати. Коли він став зупиняти ОСОБА_3 , то останній наніс йому тілесні ушкодження. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 був відображений механізм нанесення тілесних ушкоджень, з яких вбачалося нанесення 2 ударів в праву частину голови останнього. ( Том 2 а. с. 90-92, 109);

- протоколом огляду предмета від 29.06.2023 року, згідно якого було оглянуто відео запис зображення потерпілого ОСОБА_6 який перебуває на земельній ділянці з тілесними ушкодженнями в області носа. З пояснень ОСОБА_6 вбачається, що запис зроблений відразу після подій нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ( Том 2 а. с. 98, 110);

- висновком експерта №236 від 13.06.2023 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку утворилось від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв по ударному механізму з місцем прикладання діючої сили в область голови, та за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п.2.3.1. а), п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ N?6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 р. Враховуючи морфологічні ознаки виявленого тілесного ушкодження, воно могло утворитися в час вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 03.06.2022 року. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, не виключена можливість його утворення при падінні з висоти власного зросту ( Том 2 а. с. 93-94);

- висновком експерта №237-Д від 14.06.2023 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку утворилось від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв по ударному механізму з місцем прикладання діючої сили в область голови, та за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п.2.3.1. а), п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ N?6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 р. Враховуючи морфологічні ознаки виявленого тілесного ушкодження, воно могло утворитися в час вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 03.06.2022 року. На доданому відеозаписі слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 на статисті показав механізм нанесення йому тілесних ушкодження. Тобто тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитися, як показує потерпілий при проведенні слідчого експерименту від 06.06.2023 року за його участі. ( Том 2 а. с. 95-96).

Наведені вище докази, на думку суду є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.

Підстав для визнання доказів, які покладені в основу судового рішення - не допустимими, у суду не має.

Відтак, суд ретельно дослідив докази по справі, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, встановив обставини та спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їх стосунки і всі інші обставин, що мали відношення до справи.

В зв`язку з зазначеним, дослідивши і проаналізувавши надані суду докази кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

В своїх запереченнях сторона захисту зазначає, що обвинувальний акт складено не уповноваженою особою, а саме прокурором, а не дізнавачем, а тому вбачаються порушення ч.1 ст. 291 КПК України.

З приводу заперечення, суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 301 КПК України дізнавач зобов?язаний у найкоротший строк, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою ст. 298 - 2 цього Кодексу, подати прокурору всі зібрані матеріали дізнання разом із повідомленням про підозру, про що невідкладно письмово повідомляє підозрюваного, його захисника, законного представника, потерпілого. Як регламентується у п. З ч.2 цієї ж статті, прокурор зобов?язаний не пізніше трьох днів після отримання матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру, а в разі затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298 - 2 цього Кодексу, протягом двадцяти чотирьох годин здійснити одну із зазначених дій, а саме звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, або про звільнення від кримінальної відповідальності. Відповідно до п.13 ч.2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання. Ст. 301 КПК України є спеціальною, оскільки визначає ОСОБЛИВОСТІ СПЕЦІАЛЬНОГО ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ, а саме кримінальних проступків, чітко передбачає, що саме ПРОКУРОР має звернутися з обвинувальним актом до суду, а ніяк не дізнавач. Ч. 1, 3 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. З урахуванням вище наведеного суд не вбачає порушень ч.1 ст. 291 КПК України.

Сторона захисту зазначає, що обвинувальний акт не містить дати, та місце його затвердження, всіх анкетних відомостей потерпілого, зокрема місце народження та громадянство, не містить розміру витрат на залучення експерта.

З цього приводу суд зазначає наступне. Як регламентується у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2009 року у справі Sutyazhnik v. Russia (заява N? 8269/02) в якому зокрема Суд дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки. Під правовим пуризмом, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, слід розуміти невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок. Тобто мова фактично йде про недопустимість надмірного та необгрунтованого формалізму в судових рішеннях.

А тому, на думку суду, відсутність зазначених вище відомостей не є суттєвим недоліком при складанні обвинувального акту, оскільки зазначена інформація ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та суть кримінального правопорушення.

Щодо не зазначення в обвинувальному акті витрат на проведення судово-медичних експертиз, то при вирішені питання про оплату судової експертизи слід мати на увазі, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів» від 01.07.1996 N? 710, спеціалізовані науково-дослідні установи Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров?я України здійснюють експертизу в кримінальних справах на підставі договору між цими установами та органами дізнання, досудового слідства чи судом за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Остаточний розрахунок провадиться після виконання замовлення на проведення експертизи. Оскільки дані витрати не мали місце, так як судово-медична експертиза для органів досудового розслідування є безоплатною, рахунки за неї не виставлялися, то і витрати в обвинувальному акті не зазначалися, так як вони відсутні.

В своїх запереченнях сторона захисту зазначає, що формулювання обвинувачення викладено з передчасною позиціє суду, та з порушенням принципу невинуватості та верховенства права.

Дані твердження сторони захисту на думку суду є необгрунтованими, виходячи із наступного. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення, та чим завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті прокурор викладає результати проведеного слідства, формулює обвинувачення, яке підтверджує матеріалами слідства, тобто це головний документ слідства, який за своєю природою є актом обвинувальної влади держави. Він виходить від обвинувача, тобто прокурора, і виражає тезу, яку обвинувач доказує, на визнанні правильності якої він наполягає. Як вбачається із обвинувального акту в ньому у відповідності до вимог КПК України міститься формулювання обвинувачення без будь-яких передчасних висновків, а лише ті обставини, які встановленні в ході досудового розслідування.

Щодо того, що потерпілий ОСОБА_6 наділений повноваженнями для здійснення контролю та впливу на медичний персонал, зокрема на лікарів відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, та лікар, що видав довідку №5839, а саме ОСОБА_11 перебуває в службовій залежності від потерпілого, що дана довідка піддається обґрунтованому сумніву, а значить і висновки експерта №236 від 13.06.2023 року та №237-Д від 14.06.2023 року є недопустимим доказом, то суд, даючи оцінку даним запереченням сторони захисту виходить із наступного. Після отриманої травми потерпілий, як пацієнт, звернувся до травматологічного кабінету відділення екстреної (невідкладної) допомоги КНП «ПЛІЛ» ПМР, який в м. Павлограді є єдиним. Лікар ОСОБА_11 видав довідку №5839 яка була підставою для проведення вище зазначених експертиз. Експерт при складанні висновку був попереджений про кримінальну відповідальність. Крім того, потерпілий в судовому засіданні показав, що на момент скоєння злочину він працював завідувачем відділення по наданню невідкладної медичної допомоги ЦМЛ АДРЕСА_4 , та лікар, який йому установлював діагноз, працює в іншому підрозділі, і не є в його підпорядкуванні. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він працює лікарем травматологом в ІНФОРМАЦІЯ_2 . З потерпілим він знайомий, виключно як з лікарем, та той звернувся до нього в якості пацієнта, та був направлений до спеціаліста для встановлення діагнозу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що довідка №5839, та висновки експерта №236 від 13.06.2023 року та №237-Д від 14.06.2023 року є належним та допустимим доказом, отриманими в порядку встановленому КПК України.

В своїх запереченнях сторона захисту зазначає, що удізнавача поліції не було підстав для визнання відео файлу речовим доказом, оскільки відомості в ЄРДР були внесені за фактом ніби то вчинення проступку 03.06.2023 року, а не 03.04.2023 року. Отже, інформаційний носій DVD+R, ALERUS прямо не підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме вчинення 03.06.2023 року проступку відносно потерпілого, а значить є недопустимим доказом.

На думку суду, відео файл є речовим доказом. Протокол складений у відповідності до чинного законодавства України. А інформаційний носій DVD диск прямо підтверджує існування обставин, що відбулися 03.06.2023 року, а тому є належним та допустимим доказом. Також стороні захисту в судовому засіданні було здійснено відкриття вказаного відео файлу. А що до вчинення проступку не 03.04.2023 року, а 03.06.2023 року, то суд вважає це опискою. Згідно матеріалів справи, та допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, свідків подія відбувалась саме 03.06.2023 року.

Також на думку судуслідчий експеримент був проведений без порушень ЦПК України. На ньому відтворений допит потерпілого, який потім показав за яких обставин йому були спричинені тілесні ушкодження.

Підстав для визнання доказів, які покладені в основу судового рішення - недопустимими, у суду не має.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, викладених вище, на думку суду є допустимими та об`єктивними. Відсутність будь-яких протиріч між ними, дають підстави дійти висновку щодо їх логічності, послідовності та правдивості, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого, та підтверджують його вину в інкримінованому йому злочину.

При оцінці дій обвинуваченого судом повністю врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року, де суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». А в цілому суд розцінює позицію обвинуваченого як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин у повному обсязі.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Матеріали досудового розслідування у відношенні ОСОБА_3 були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України, про що зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Отже, суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і доведеності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який відноситься до категорії кримінальних проступків, раніше не судимий, пенсіонер, за місцем проживання характеризується позитивно, вину не визнав.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Дане покарання, на думку суду, із урахуванням вище зазначених обставин, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази слід розподілити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. у дохід держави.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази , а саме : DVD-R.ALERUS диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1 .