ВИРОК
17 квітня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя:
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, розлученого, офіційно не працевлаштованого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
У період часу з 13.06.2023 по 16.11.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має парво на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно, систематично вчиняє психологічне та економічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої він спільно проживає, має спільний побут та зараз знаходиться на повному її забезпеченні, яке виразилося у систематичних словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні, залякуванні, діях спрямованих на обмеження волевиявлення потерпілої, вимагання грошових коштів, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту, втраті повноцінного сну та відпочинку, перебування її у стані емоційної напруженості.
В результаті протиправних дій, ОСОБА_5 , упродовж вищевказаного періоду неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме:
- постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2023 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.;
- у відношенні ОСОБА_5 10.10.2023, о 00 годині 10 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № ВАВ 889343, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя;
- у відношенні ОСОБА_5 12.10.2023, о 00 годині 00 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № ВАВ 888227, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя;
- у відношенні ОСОБА_5 12.10.2023, о 18 годині 55 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № ВАВ 888229, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя;
- у відношенні ОСОБА_5 27.10.2023, о 15 годині 30 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № АА 339348, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя;
- у відношенні ОСОБА_5 29.10.2023, о 15 годині 15 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № ВАВ 889360, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя;
- у відношенні ОСОБА_5 29.10.2023, о 20 годині 50 хвилин, Запорізьким районним управлінням поліції ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення № ВАВ 890561, за ч. 1 ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Після цього, ОСОБА_5 , будучи неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_4 , яке виразилось у такому.
16.11.2023 приблизно о 09:00 год ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання у вигляді погіршення психологічного стану своєї матері ОСОБА_4 , нехтуючи її честю і гідністю, діючи умисно та цілеспрямовано, вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно останньої, яке полягало у висловлюванні на її адрес словесних образ з використанням ненормативної лексики, погроз фізичної розправи, вимагання грошових коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_4 відчула психологічний дискомфорт та приниження, емоційну непевність, побоювання за свою небезпеку та нездатність захистити себе, чим вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводять до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, за що кримінальна відповідальність передбачена ст. 126-1 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. Просив суворо його не карати, оскільки жалкує про вчинене.
Потерпіла в судовому засіданні підтвердила обставини скоєння обвинуваченим протиправних дій стосовно неї. Просила суд призначити обвинуваченому м`яке покарання, матеріальних чи моральних претензій до нього не має.
Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміють зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, поясненнями потерпілої, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.
Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їхній сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводять до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до п.п. 3, 6, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.
Як особа, ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. З 2020 р. неодноразово оглядався лікарем-наркологом, востаннє 12.10.2023. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, розлучений, не працює, але намагається працевлаштуватись.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд не знаходить.
Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.
Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги позицію сторони обвинувачення у судових дебатах, згідно якої прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі цілком можливе за умови здійснення нагляду та застосування профілактичних та соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а також те, що потерпіла не наполягала на суворій мірі покарання для обвинуваченого, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, особу винного, який ніде не працює, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, враховуючи позицію потерпілої, яка на суворому покаранні не наполягає, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті 126-1 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Крім цього відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги обставини справи, з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив злочин, пов`язаний з домашнім насильством, враховуючи обставини його вчинення, а саме систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводять до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, яка є його матір`ю, враховуючи інтереси потерпілої, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід та відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників або пробаційної програми строком на 3 місяці.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.
Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Арешт на майно не накладався.
Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт строком у 150 (сто п`ятдесят) годин.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді направлення його для проходження пробаційної програми для кривдників на строк в 2 (два) місяці.
Контроль за поведінкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження пробаційної програми покласти на уповноважений орган з питань пробації для проходження програми для кривдників та пробаційної програми.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1