ЄУН справи: 336/6564/22
Номер провадження: 1-кп/336/397/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001668 від 27.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи, Запорізької області, громадянина України,українця, який має середню технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, одруженого, має на утриманні дружину інваліда 1 групи. який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїжджій частині вулиці Військбуд зі сторони цвинтаря «Леваневського» в напрямку проїжджої частини вул. Стартової в м. Запоріжжі. Наблизившись по вказаній вулиці до перехрестя з вул. Стартової, водій ОСОБА_6 на нерегульованому пішохідному переході зупинив керований ним транспортний засіб, з метою подальшого виконання маневру лівого повороту в напрямку автодороги Харків-Сімферополь.

В цей час, після зупинення транспортного засобу, з правого тротуару на нерегульований пішохідний перехід, що розташований через проїжджу частину вул. Військбуд та позначений дорожньою розміткою 1.14.2 (Зебра) ПДР України і дорожнім знаком - 5.38.1 «Пішохідний перехід» ПДР України, вийшла пішохід ОСОБА_9 , яка розпочала перетин проїжджої частини та перед передньою частиною кабіни автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись справа наліво за ходом руху транспортного засобу.

Водій ОСОБА_6 , маючи можливість виявити пішохода ОСОБА_9 , яка вийшла на нерегульований пішохідний перехід та рухалась по ньому, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та не надавши дорогу останній, відновив рух, внаслідок чого, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці події.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами, відповідно до якого:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-22/12200-IT від 10.10.2022, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №4895 від 10.11.2022, смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми голови, шиї, тулуба та кінцівок у вигляді множинних ушкоджень м`яких тканин, переломів кісток скелету, ушкоджень внутрішніх органів при масивної внутрішньої кровотечі.

У сукупності вказані ушкодження є небезпечними для життя і за цією ознакою кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, що знаходиться з настанням смерті у прямому причинному зв`язку.

Враховуючи характер, локалізацію, механізм і давність виникнення тілесних ушкоджень, переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, наявність ознак стиснення, увесь комплекс ушкоджень міг виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні рухомого транспортного засобу з пішоходом з первинним контактом в зовнішню поверхню лівої нижньої кінцівки, з подальшим падінням пішохода на дорожнє покриття та з подальшим перекачуванням колесами рухомого транспортного засобу через голову та шию, тулуб та праві верхню та нижню кінцівки, у напрямку з права наліво при положенні людини на задній поверхні тіла.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не визнав, вважає себе винним лише в тому, що він є водієм. В іншій частині пред`явленого обвинувачення своєї вини не визнав, суду пояснив, що в той день, 27.09.2022, він приїхав на фірму влаштуватися водієм на вантажний транспортний засіб. За кермо вантажного автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сів вперше. Виїхавши з бази та здійснюючи рух за швидкістю 25 км./год. по АДРЕСА_1 , він зупинився перед знаком « ОСОБА_10 », який знаходився перед пішохідним переходом на нерегульованому перехресті. Він подивився вліво, потім вправо і побачив, як жінка з палицею по тротуару наближається до пішохідного переходу, до якого залишалося 10-12 метрів. В цей момент він почав рух та зупинився на пішохідному переході, оскільки з права по головній дорозі рухався легковий автомобіль. Після цього він стояв на пішохідному переході 4-5 хвилин, пропускав інші машини, які рухались зліва по головній дорозі. В цей час його кабіна була розвернута вліво, оскільки він на перехресті повертав ліворуч. Перед тим як їхати, він подивився вліво, вправо, в бокові дзеркала і вже потім почав рух поворот наліво. В цей час він побачив, як в його сторону біжить жінка з чоловіком, які махали руками та кричали. Він відразу не зміг зупинитися, оскільки б перегородив рух транспортних засобів, оскільки вантажний автомобіль великий з причепом. У зв`язку з цим він зупинився за зупинкою, проїхавши 150 метрів. Вийшовши з кабіни побачив, що збив жінку. Він пішов в сторону, де трапилось ДТП. В цей момент, біля потерпілої, знаходився військовий, який їй міряв пульс, показав руками «хрест» та сказав «Все». Хто викликав швидку та поліцію, він не пам`ятає, адже перебував у шоковому стані. Спочатку приїхала швидка медична допомога, а потім поліція. Зазначив, що він не бачив потерпілу, коли почав рух знаходився на пішохідній зоні. Подумав, що вона або залишилась стояти на тротуарі перед пішохідним переходом або обходила його вантажний автомобіль. Він не мав можливості її побачити та не бачив її, оскільки кабіна його вантажного автомобіля була повернута вліво, в той час як потерпіла знаходилась позаду з права від нього. Ані правим водійським боковим дзеркалом, ані у правому вікні кабіни він не міг її бачити. Кабіна вантажного автомобіля 2 метри, а потерпіла зростом приблизно 1,66 см. Він фізично не міг її побачити під кабіною автомобіля. Коли він почав рух вліво, він не бачив та не міг бачити потерпілу, яка в цей час знаходилась з права під кабіною його вантажного автомобіля. В останній раз він її бачив, коли зупинився перед знаком « ОСОБА_10 » перед пішохідним переходом в той час, як потерпіла майже підійшла до пішохідного переходу. Також зазначив, що відповідно до п.4.14 ПДР пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Потерпіла повинна була або обійти його вантажний автомобіль, або почекати, поки він проїде і дорога буде вільна. Потерпіла не повинна була йти під машину. Окрім того, його звинувачують у порушенні п.18.1 ПДР України, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Але він не порушував даний пункт, оскільки він стояв на пішохідному переході 4-5 хвилин та почав рух вліво перебуваючи на нерегульованому пішохідному перехресті. Зазначив, що йому дуже шкода, що так трапилось, він не бажав смерті потерпілій, він також перебував в шоковому стані, але потерпіла порушила ПДР, оскільки вийшла на дорогу та не переконалась у своїй безпеці. Він зміг сплатити потерпілій ОСОБА_4 , дочці загиблої, лише 10 000 грн., більше сплатити в нього немає можливості, оскільки він не працює, виїхав з окупованої території, де втратив все своє майно, дохід відсутній.

В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що вона є донькою загиблої ОСОБА_9 . В той день, 27.09.2022 об 11 год. 15 хв., їй зателефонував батько та повідомив, що маму збила машина і вона загинула на місці. Вона відразу поїхала на місце ДТП. На місці ДТП вона бачила обвинуваченого, який посміхався та поводився нахабно. Потерпіла з обвинуваченим проживають в одному домі та є сусідами. Жодних вибачень від обвинуваченого протягом усього часу не було. Через послуги пошти на її ім`я надійшло 10 000 грн. від ОСОБА_6 . Після смерті матері у потерпілої відбувся нервовий зрив, лікар призначив курс лікування для заспокоєння нервів. Знає, що дочка обвинуваченого ОСОБА_6 телефонувала її батькові ОСОБА_11 та просила вибачення. Сам обвинувачений вибачення, ані у неї, ані у її брата чи батька не просив, доброго слова не сказав, коли бачить її на вулиці відвертається. Зазначила, що дуже сумує за мамою, їй її не вистачає. Дуже важко переживає втрату. Після трагедії погано себе почуває, постійно приймає заспокійливі. Просила суд призначити найсуворіше покарання обвинуваченому, яке передбачене законом, оскільки не бачить, що він відчуває свою провину у вбивстві її матері.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_12 , який пояснив суду, що він є сином загиблої ОСОБА_9 . На час її загибелі вони проживали разом. Був присутнім на місці ДТП та бачив, що ОСОБА_6 посміхається та не відчуває своєї провини за скоєне. Зі слів свідків ОСОБА_6 намагався уїхати з місця ДТП, але водій таксі перегородив йому дорогу. Зазначив, що ДТП відбулось неподалік від їх місця мешкання. Про події повідомила сусідка. Жодних вибачень з боку обвинуваченого не було. Просив суд покарати ОСОБА_6 якомога суворіше.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_11 , який пояснив суду, що він є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , з якою в шлюбі вони прожили 46 років. Це велика трагедія для їх сім`ї. Зазначив, що був в той день на місці ДТП. ОСОБА_6 посміхався та поводив себе дуже нахабно. Якби не працівники поліції він би вчинив самосуд. Його діям немає виправдання. Він не вірить, що обвинувачений не бачив його дружину не пішохідному переході, оскільки вона дуже повільно йшла, несла пакети, була з ціпком. Жодних вибачень не було. Лише один раз зателефонувала дочка обвинуваченого та попросила вибачення. Він перестав нормально спати, майже не спить, зник апетит, постійно вживає заспокійливі ліки, оскільки болить серце. Просив суд покарати його якомога суворіше.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_13 , 21.02.2023 в судовому засіданні пояснив, що точної дати не пам`ятає в першу половину дня у вересні 2022, він стояв на зупинці «Стартова» та розмовляв зі знайомою ОСОБА_14 , яка також є свідком по даній справі. В той день опадів не було, дорога була суха. Він побачив, як з маршрутного таксі на протилежній стороні вийшла сусідка ОСОБА_15 - потерпіла по справі, та пішла в сторону пішохідного переходу. Вона йшла дуже повільно, несла два пакета, та була з ціпком. Вантажний автомобіль з причепом, під керуванням обвинуваченого, зупинився на пішохідному перехресті, кабіною заїхав на нього. Водій пропускав автомобілі щоб повернути ліворуч. Він бачив, як потерпіла почала рух пішохідним переходом, і коли вона приблизилась до автомобіля, той почав рух та наїхав на неї. Він зі свідком ОСОБА_16 почали бігти в сторону водія, кричали йому та махали руками, щоб він зупинився. Він проїхав приблизно метрів 100 та зупинився. Він двічі колесами переїхав потерпілу. Після того, як автомобіль зупинився, водій вийшов із автомобіля. Що останній робив потім свідок точно не пам`ятає. До приїзду поліції свідка на місці ДТП не було, оскільки він поспішав на зустріч та поїхав з місця ДТП. В цей час зателефонувала йому дочка та попросила повернутися, оскільки він був свідком подій. Він повернувся на місце ДТП. Він бачив, що обвинувачений близько не підходив до потерпілої. Потім під`їхали працівники поліції, почали допитувати свідків. Зазначив, що на слідчому експерименті слідчий та інші особи, які були присутні на ньому, перевіряли, чи міг водій бачити пішохода. Слідчий встановив, що водій мав можливість із кабіни автомобіля побачити потерпілу на пішохідному переході, коли вона була поруч з автомобілем, оскільки вона дуже повільно йшла. Як поводив себе обвинувачений після ДТП, зазначити не може, оскільки не дивися на нього.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила суду, що точної дати не пам`ятає приблизно о 10.00 годині у вересні 2022 вона підходила до зупинки «Основна» у м.Запоріжжя та побачила, як її сусідка потерпіла по справі, йшла по протилежній дорозі в сторону пішохідного переходу. Остання йшла дуже повільно, йшла з ціпком та несла пакети. В цей час на пішохідному переході стояв вантажний великий автомобіль, з причепами, який частково заїхав на пішохідний перехід. Підійшовши до пішохідного переходу потерпіла зупинилась. Свідок вважала, що водій зупинився, щоб пропустити пішохода, оскільки автомобіль стояв, коли потерпіла почала рух по пішохідному переході. Потерпіла стояла на тротуарі приблизно хвилину-півтори і потім почала переходити пішохідний перехід. Свідок не бачила як саме сталося ДТП, оскільки в той момент не дивилась в сторону потерпілої. Вона вже побачила, як водій вантажного автомобіля почав рух, коли в той час під колесами перебувала потерпіла. Вона разом з її знайомим ОСОБА_18 , також зі свідком по справі, почали бігти в сторону вантажного автомобіля, махали руками та кричали, щоб він зупинився. Водій зупинив автомобіль дуже далеко від місця ДТП, за іншою зупинкою. Через яку саме відстань зупинився автомобіль, сказати не може. Після цього, водій вийшов з автомобіля, не розуміючи чого вони біжать до нього. Водій побачив, що він збив жінку. В цей час підбігла жінка, вона виявилась лікарем, та чоловік-військовий, який підійшов до потерпілої, поміряв їй пульс і сказав «все». Військовий викликав швидку та поліцію. Коли водій автомобіля вийшов з кабіни, він сказав «я її не бачив». Потім під`їхала швидка та поліція. Також зазначила, що на слідчому експерименті слідчий та інші особи, які були присутні на ньому, перевіряли, чи міг водій бачити пішохода. В результаті слідчого експерименту, слідчим було встановлено, що водій мав можливість із кабіни автомобіля побачити потерпілу на пішохідному переході, коли вона була поруч з автомобілем, оскільки вона дуже повільно йшла.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 пояснив суду, що він проводив інженерно-транспортну експертизу з приводу дослідження обставин за участю водія ОСОБА_6 і пішохода ОСОБА_9 . На виконання вказаної експертизи, окрім постанови слідчого про призначення експертизи та вихідних даних, він ознайомлювався з усіма наявними документами, які містились в матеріалах кримінального провадження та були достатні для проведення експертизи. З якими точно документами ознайомлювався - зазначити не може. Порушені пункти 10.1 та 18.1 ПДР України поширюється на дії водія Горди, оскільки він зобов`язаний був надати перевагу пішоходу перед початком руху. Розділ 18 ПДР, зокрема пункт 18.1, поширюється на дії водія, оскільки ДТП трапилось саме на нерегульованому пішохідному переході. Вказаний розділ регулює дії водія транспортного засобу, а саме проїзд на нерегульованому пішохідному переході. Водій ОСОБА_20 частково проїхав нерегульований пішохідний перехід та не впевнився, що це буде небезпечно для всіх учасників дорожнього руху. Водій повинен був впевнитися, що там не тільки немає інших транспортних засобів, а й пішоходів на нерегульованому пішохідному переході. Зупинка водія транспортного засобу на нерегульованому пішохідному переході, для надання, наприклад, переваги іншим учасникам дорожнього руху, не повинна перешкоджати руху пішоходів. Водій ОСОБА_20 зупинився на нерегульованому пішохідному переході таким чином, що для пішоходів була відстань для безперешкодного руху пішоходів. Ширина пішохідного переходу, яка не була зайнята транспортним засобом, дозволяла вільно рухатись пішоходу. Тобто транспортний засіб не перешкоджав руху пішоходів, тобто пішоходу не потрібно обходити транспортний засіб. Після того, як водій розпочав рух транспортним засобом, він повинен був впевнитись в безпеці, він повинен був передбачити, що там може йти пішохід. Водій повинен був зупинити транспортний засіб для того, щоб пропустити інший транспортний засіб таким чином, щоб не перешкоджати руху пішоходам. При русі вперед транспортного засобу ПДР не вказують на прямі дії, які повинен застосовувати водій і як саме він повинен впевнитися в безпеці учасників руху. Пункт 10.1 ПДР вимагає від водія, що останній повинен впевнитися у безпеці. Але які самі дії водій повинен вчинити для цього, це вже залежить від водія, оскільки водій має досвід у керуванні транспортним засобом, він має посвідчення водія відповідної категорії а саме керування габаритного транспортного засобу. Водій повинен застосувати знання, навички, вміння, досвід, звернутися за допомогою до інших осіб. Керуючи таким транспортним засобом, маючи досвід керування та відкриту відповідну категорію, водій повинен був враховувати: параметри оглядовості, параметри свого транспортного засобу. Для цього у великогабаритних транспортних засобах передбачені додаткові дзеркала. Враховуючи зазначене, водій мав змогу бачити момент виходу пішохода на проїзну частину. Окрім того, зазначив, що в діях потерпілої ОСОБА_21 вбачається порушення вимог п.4.14 «а» ПДР України, а саме те, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Свідок ОСОБА_22 , пояснив суду, що вантажний автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , зареєстрований за ТОВ «Смак автотранс», а він є власником ТОВ «Смак автотранс». Свідок пояснив суду, що його водій запропонував влаштувати ОСОБА_6 на роботу на посаду водія вантажного автомобіля. 27.09.2022 ОСОБА_22 зателефонував механік його фірми та повідомив, що водій ОСОБА_6 збив на перехресті жінку. З обвинуваченим трудовий договір не укладався. Приблизно наступного дня після ДТП, свідок зателефонував зятю загиблої, який є чоловіком потерпілої ОСОБА_4 , та запропонував матеріальну допомогу. 29.09.2024 свідок надіслав на карту чоловіку потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_23 грошові кошти у сумі 50 000 грн.

Окрім показань свідків та пояснень експерта, винуватість ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні за встановлених судом обставин, повністю підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду, а саме:

- даними копії лікарського свідоцтва про смерть за №4895 від 28.09.2022, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 померла у зв`язку з множинними переломами скелету з ушкодженням внутрішніх органів (Т.1, а.с. 172);

- даними протоколу огляду транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Krone» від 27.09.2022, згідно якого встановлено, що стабілізаторі середнього мосту автомобіля між його задніми кріпленнями наявні потертості бруду в напрямку з переду назад на правій реактивній тязі середнього мосту по задній його частині наявний бруд з потертостями з переду назад на внутрішній поверхні бризговика заднього бамперу причепа потертості бруду розміром 25 х 20 см та на відстані 1,35 м від правої частини кузову, що підтверджується фототаблицею до протоколу огляду транспортного засобу (Т.1, а.с.175-178);

- даними висновку судового експерта Запорізького НДЕКЦ за №СЕ-19/108-22/11840-ІТ від 05.10.2022, згідно якого гальмова частина, ходова частина та рульове керування автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились у працездатному стані. (Т.1, а.с. 197-207);

- даними відображеними у висновку судово-медичного експерта за №4895 від 27.09.2022, згідно якого, смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми голови, шиї, тулубу та кінцівок у вигляді множинних ушкоджень м`яких тканин, переломів кісток скелету, ушкоджень внутрішніх органів при масивної внутрішньої кровотечі (Т.1, а.с.184-193);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2022 за участі свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого свідок на місці показав і розповів, що 27.09.2022 він знаходився на зупинці транспортного транспорту «Стартова» та очікував маршрутне таксі. Поруч з ним знаходилась сусідка ОСОБА_24 . На протилежній стороні зупинки він побачив потерпілу, яка вийшла з маршрутного таксі. Вона йшла повільно, оскільки несла пакети та тримала ціпок у руці. Вона йшла в сторону нерегульованого перехрестя. В цей момент до перехрестя під`їхав вантажний автомобіль, водій якого не доїжджаючи перехрестя, зупинився на пішохідному переході, кабіна автомобіля знаходилась на дорожній розмітці « ОСОБА_25 » під кутом вліво по ходу руху. Через деякий час він знову подивився на потерпілу і побачив, що вона знаходиться на нерегульованому пішохідному переході та рухається перед передньою частиною вантажного автомобіля. Свідок зрозумів, що водій вантажного автомобіля пропускав транспорт, який рухався по головній дорозі вул. Стартової. Через деякий час водій вантажного автомобіля почав здійснювати рух, в результаті чого передньою частиною кузова торкнувся потерпілої, яка впала під автомобіль, в результаті чого відбувся наїзд на потерпілу і автомобілем, і причепом. Також свідок ОСОБА_13 показав та підтвердив місце контакту вантажного транспорту з потерпілою, яке зафіксоване у протоколі огляду місця події та схеми до нього, яке розташоване на відстані 3.5 м від правого краю дороги вул. Військбуд по ходу руху в сторону вул. Стартової та на відстані 0,9м від віддаленої межі пішохідної розмітки «Зебра» при умові руху у тому ж напрямку. Також свідок не зміг показати місце виходу пішохода з тротуару на проїзну частину, оскільки не бачив зазначене місце, він показав як потерпіла йшла по тротуару, а потім як вона рухалась в районі переднього правого краю вантажного автомобіля. Окрім того, свідок показав, що коли він сидів на місці водія вантажного автомобіля, в результаті чого було встановлено: 1) водій може бачити верхню частину тулуба пішохода в момент виходу її з тротуару, в незалежності від місця виходу по ширині тротуару і в подальшому до моменту, коли пішохід знаходився в крайній передній правій габаритній точці вантажного автомобіля (правий передній кут автомобіля); 2) в місці наїзду на пішохода, водію видно верхня частина голови пішохода (маківка). Показання свідка підтверджується схемою до протоколу слідчого експерименту (Т.2, а.с. 1-5);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2022 за участі свідка ОСОБА_17 , відповідно до якого свідок на місці пояснила, що 27.08.2022 вона знаходилась на зупинці громадського транспорту «Стартова» в напрямку руху автодороги Харків-Сімферополь. Разом з нею знаходився сусід ОСОБА_26 . На протилежній стороні дороги вона побачила сусідку ОСОБА_27 , яка йшла повільно спираючись на ціпок, тримаючи в руках сумки. В цей момент до перехрестя по вул. Стартова під`їхав вантажний автомобіль. Водій не доїжджаючи до перехрестя зупинився, при цьому передня частина автомобілю знаходилась на дорожній розмітці « ОСОБА_25 » під кутом вліво по ходу руху транспортного засобу. Через деякий час свідок побачила, як потерпіла вийшла на нерегульований пішохідний перехід. В цей момент вантажний автомобіль знаходився в нерухомому стані. Після чого в сторону автомобіля свідок не дивилась. Через деякий час свідок знову подивилась у бік нерегульованого пішохідного перехрестя та побачила, як вантажний автомобіль почав рух, при цьому водій виконував лівий поворот в сторону автодороги Харків-Сімферополь. В цей же момент вона побачила під вантажним автомобілем сусідку ОСОБА_27 , на яку здійснив наїзд вказаний транспортний засіб. Свідок не бачила первинного контакту автомобіля з вантажним транспортним засобом. Свідку було запропоновано показати місце виходу пішохода з тротуара на проїзну частину вул. Військбуд, на нерегульованому пішохідному перехресті, на що остання показала зазначене місце. Замірами було встановлено, що пішохід вийшла з тротуара на нерегульований пішохідний перехід, на відстані 1,8м в повздовжньому напрямі до проїзної частини вул. Стартової і за 1.9м до ближньої межі проїзної частини вул. Військбуд по ходу руху пішохода. Також свідок зазначила, що рух пішохода був повільним. Для встановлення видимості пішохода свідок сиділа на місці водія, в результаті чого було встановлено, що 1) водій може бачити верхню частину тулуба пішохода в момент виходу її з тротуару, в незалежності від місця виходу по ширині тротуару і в подальшому до моменту, коли пішохід знаходився в крайній передній правій габаритній точці вантажного автомобіля (правий передній кут автомобіля); 2) в місці наїзду на пішохода, водію видно верхня частина голови пішохода (маківка). Показання свідка підтверджується схемою до протоколу слідчого експерименту. (Т.2, а.с. 6-12);

- даними відображеними у висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 10.10.2022 за № СЕ-19/108-22/12200-ІТ, згідно якого: 1) водій ОСОБА_6 своїми діями створив небезпеку для руху відновивши рух, що повністю відповідає обставинам розвитку механізму ДТП; 2) В дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_6 з технічної точки хору для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України; 3) в діях водія ОСОБА_6 є невідповідність вимогам п.п.10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП; 4) в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України (Т.2, а.с.18-21);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.09.2022, схемою до вказаного протоколу та фототаблицею до протоколу, згідно яких встановлено, що огляд проводився в ясну погоду, без опадів, при температурі НОМЕР_3 на нерегульованому перехресті вул. Військбуд та вул. Стартової, на якому знаходиться нерегульований пішохідний перехід, з розміткою та попереджувальними знаками. Дорожнє покриття сухе, чисте, без ям, вибоїн, шириною 9,5 м. (Т.2, а.с. 91-106);

- даними протоколу додаткового огляду місця події від 04.10.2022 та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого водій ОСОБА_6 пояснив слідчому, що він 27.09.2022 керував вантажним автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі вул. Військбуд в напрямку головної дороги вул. Стартова у м.Запоріжжя. (Т.2, а.с. 107-111);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15.08.2023 проведеного за участі свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_28 , обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якого встановлено, що з місця водія автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пішохода статиста зростом 1,7метрів в момент виходу її на проїжджу частину (на регульований пішохідний перехід) видно верхню частину тулуба та у подальшому її видно під час руху до моменту коли вона перебуває у крайній правій частині кузова автомобіля (видно голову). (Т2, а.с. 112-115);

- відеозаписом відтворення слідчого експерименту, згідно якого судом встановлені аналогічні данні протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_28 , обвинуваченого ОСОБА_6 (Т.2, а.с. 118)

У суду немає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків, оскільки ці покази узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, а також не суперечать іншим, дослідженим в судовому засіданні, письмовим доказам, що дає змогу суду визнати їх правдивими та такими, що можуть бути покладені в основу вироку для встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підстав для обмов обвинуваченого, судом не встановлено.

За вище вказаних обставин, враховуючи той факт, що надані суду докази є належними та допустимими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки не бачив потерпілу на пішохідному перехресті, розцінює виключно як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Позиція обвинуваченого про те, що він не міг передбачити вихід на нерегульований пішохідний перехід потерпілої не спростовує висновку експерта та усні пояснення останнього в судовому засіданні, згідно якого водій мав можливість та повинен був виявити пішохода на проїзній частині ще до моменту виникнення небезпеки для його руху та мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, переконавшись в безпеці перед початком руху.

Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у ОСОБА_6 низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.

За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_6 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів.

ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений ОСОБА_6 в світлий час доби недотримався вимог Правил дорожнього руху та такими своїми діями створив небезпечну обстановку для іншого учасника дорожнього руху, а саме для потерпілої ОСОБА_9 . Саме від наїзду керованим ОСОБА_6 автомобілем, потерпіла зазнала тяжких тілесних ушкоджень, від яких загинула на місці. Здійснюючи на пішохідному переході на нерегульованому перехресті маневр поворот ліворуч, починаючи рух, перш за все, ОСОБА_6 мав переконатись в безпечності такого маневру, і надати перевагу пішоходу ОСОБА_9 , яка розпочала перетин проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу. Водій ОСОБА_6 , розпочинаючи свій маневр, повинен був врахувати дорожню обстановку, оцінити місце перебування пішохода ОСОБА_9 , усвідомлюючи при цьому, що остання знаходиться або наблизилась до пішохідного переходу, задля безпечного початку, здійснення і завершення запланованого ним маневру. Саме від врахування всіх цих обставин, неухильного і повного дотримання водієм ОСОБА_6 відповідних та необхідних вимог залежала безпека іншого учасника дорожнього руху пішохода ОСОБА_9 .

Відтак, суб`єктивне сприйняття водієм ОСОБА_6 певних обставин, так само як і порушення пішоходом вимог ПДР, не звільняє його від відповідальності за наслідки порушення Правил дорожнього руху, допущені ним самим.

Всі перераховані та проаналізовані вище докази дозволяють суду зробити висновок, що саме те, що водій ОСОБА_6 перед початком руху не переконався в безпеці, а також у тому, що його дії не створять перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, і призвело до ДТП та до її наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Разом з цим, суд констатує порушення пішоходом ОСОБА_9 вимог пункту 4.14. «а» ПДР, згідно якого пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а за формою вини - необережним; особу обвинуваченого, а саме те, що він не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, під час досудового слідства та судового розгляду приймав активну участь у встановленні всіх обставин справи, не ухилявся від явки до суду, той факт, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є пенсіонером, одружений, має на утриманні дружину інваліда 1 групи, за місцем мешкання характеризується позитивно.

Також при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дії потерпілої ОСОБА_9 , яка при виході на пішохідний перехід вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе. При належному виконанні останньою вимог ПДР, а саме п. 4.14 «а», з технічної точки зору у неї була можливість уникнути ДТП.

Проте така поведінка пішохода ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переході, не звільняє водія ОСОБА_6 від виконання ним вимог п.10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; зменшити швидкість при наближенні до пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, для якого створюється перешкода чи небезпека.

Потерпілі висловили думку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 максимально суворого покарання. Потерпіла ОСОБА_4 вважала, що його каяття є формальним, оскільки він не вживав заходів щодо відшкодування шкоди у повному розмірі та не виявив до них належного співчуття і турботи. Окрім того, потерпіла підтвердила факт отримання її чоловіком грошових коштів у розмірі 50 000 від ОСОБА_22 , який є власником ТОВ «Смак автотранс», на відшкодування поховання її матері. (Т2, а.с. 190)

Обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що дійсно між ним та потерпілою ОСОБА_4 виникли напружені відносини, оскільки так трапилось, що вони виїхали з окупованого міста, в якому залишилось все майно, і орендували квартиру в будинку, в якому мешкала потерпіла, в результаті чого вони часто зустрічались, через що і виникали конфлікти. Окрім того, обвинувачений пояснив суду, що він доходу не має, проживає разом з дружиною інвалідом 1 групи, у межах своїх власних фінансових можливостей відшкодував потерпілим 10 000 грн. В судових дебатах зазначив, що вину визнає, просить суд суворо не карати.

Щодо визнання обвинуваченим в судових дебатах вини у вчиненому, то суд зазначає, що обвинувачений визнав свою вину за обставин встановлених судом, проте, не висловлює щирого каяття з приводу вчиненого.

Також суд приймає до уваги той факт, що потерпіла ОСОБА_4 зверталась із заявами до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо конфлікту з сусідом, а саме обвинуваченим ОСОБА_6 (Т.2, а.с. 194-197)

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, дозволяє зробити висновок, що обвинувачений загрози для суспільства не становить, є суспільно корисним, можливо прогнозувати, що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Всі ці відомості суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ч. 2 ст.286 КК України для застосування ст.75,76 КК України, оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства та у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено факультативне додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до п. 15 вказаної вище постанови, при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілим чи тяжкі тілесні ушкодження, призначається покарання з позбавленням керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Приймаючи рішення з цього питання, суд враховує обставини справи та вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому суд вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення її належної поведінки в майбутньому.

Щодо посилання представника потерплої адвоката ОСОБА_5 щодо обтяжуючої вини обставини, а саме вчинення злочину відносно особи похилого віку, то суд зазначає наступне.

Згідно вимог п.6 ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому злочин, який вчинив обвинувачений, не був спрямований на потерпілу ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, а вчинений обвинуваченим проти безпеки руху та експлуатації транспорту і характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків.

Враховуючи викладене, суд не визнає обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Оскільки під час судового розгляду клопотань зі сторони обвинувачення щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило, враховуючи той факт, що ОСОБА_6 не ухилявся від явки до суду, має постійне місце проживання, суд вважає, що немає підстав для обрання йому запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу.

Керуючись вище викладеним, ст.ст. 65, 66, 67 КК України, ст.ст. 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_6 , не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати загальною сумою 4 530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) грн. 72 коп. на залучення експертів при проведенні експертиз № СЕ-19/108-22/12200-ГТ від 10.10.2022, № СЕ-19/108-22/11840-ГТ від 05.10.2022.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 у справі № 3344281/22 (провадження № 1-кс/334/1326/2022) на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Смак-Автотранс», юридична адреса Запорізька область, смт Більмак, вул. Центральна, буд 34, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Смак-Автотранс» (Т.1, а.с.179-181), - повернути власнику;

- DVD-R диск з слідчої дії слідчого експерименту, долучений до матеріалів кримінального провадження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження (Т.2, а.с.118).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1