Провадження № 11-кп/824/2867/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор») - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 рокуОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 квітня 2024 року, з визначенням суми застави у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 362 600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність на вказаній стадії достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що визначення розміру застави є правом суду, а не обов`язком, суд вважав за доцільне визначити розмір застави обвинуваченому у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 362 600 гривень, який в повній мірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисниці з доповненнями вказано, що оскаржувана ухвала є протиправною, постановленою з порушенням правової процедури, а тому підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, бо воно є ідентичним змісту попередніх. Також зазначила, що до клопотання прокурора не долучено матеріали, які обґрунтовують доводи сторони обвинувачення, а суд належним чином не перевірив питання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На думку апелянта, ризики переховування від суду та впливу на свідків не можуть вважатися доведеними і є лише припущеннями, оскільки стороною обвинувачення не надано жодних доказів, на підставі яких суд першої інстанції міг би прийти до таких висновків, а тому відповідно в ухвалі суду не зазначено належне обґрунтування наявності вказаних ризиків. Вказала, що при вирішенні питання щодо розміру застави суд не дослідив належним чином питання майнового та сімейного стану обвинуваченого, встановивши такий розмір застави, який перевищує встановлені законом межі та є явно непомірним, враховуючи відсутність місця роботи, перебування в СІЗО, наявність на утриманні непрацюючої жінки, малолітніх дітей, а також матері-пенсіонерки. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою беззаперечно забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу захисника підтримали та просили задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення служби, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації. Також колегією суддів враховується та обставина, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання на території Чеської Республіки, крім того, проходячи службу у підрозділах СБ України, має певні вміння та навички, здобуті в ході проходження служби, які може використовувати з метою переховування від суду. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставлених у вину обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також та обставина, що ОСОБА_8 є колишнім військовослужбовцем та співробітником СБУ, дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене у своїй сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що указує на наявність підстав для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у цьому питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а також існування реальної можливості переховуватись, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 1 362 600 гривень, оскільки вказаний розмір застави було визначено судом з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, даних щодо наявності ризиків та з урахуванням сімейного, майнового стану обвинуваченого, а також його соціальних зв`язків, тобто з урахуванням всіх тих обставин, на які посилалася захисниця в апеляційній скарзі. Саме зазначений судом розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 рокущодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4