Справа № 175/3690/24
Провадження № 1-кс/175/2806/24
Ухвала

Іменем України

21 червня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.06.2024 року, про арешт майна підозрюваного, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 19 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, -

встановив:

До слідчого судді клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.06.2024 року, про арешт майна підозрюваного, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 19 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні ТУ ДБР у м. Краматорську, під процесуальним керівництвом Донецької обласної прокуратури перебуває кримінальне провадження № 0000186 від 19 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України.

У даному кримінальному провадженні, досудовим розслідуванням встановлено, що указом Президента України від 18.10.2013 № 571/2013 ОСОБА_5 призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Відповідно до ст. ст. 2, 65, 68, 73 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації. Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. Вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди. Відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Статтею 128 Конституції України встановлено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково в порядку, встановленому законом.

На підставі ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_5 , як професійна суддя, зобов`язана реалізовувати судову владу в Україні.

Водночас громадянка України ОСОБА_5 , будучи діючою суддею Донецького окружного адміністративного суду, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 65, 124-129-1, 132, 133 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» своїми умисними діями, які виразились в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинила злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтями 124, 125, 128 Конституції України передбачено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. Призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АДРЕСА_1 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АДРЕСА_1 , а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу зс рф (далі гш зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей рф, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_1 та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника гш зс рф ОСОБА_6 перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до колишнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України ( АДРЕСА_1 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи чорноморського флоту рф, що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також представниками влади і збройних сил рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні-квітні 2014 року в населених пунктах Луганської та Донецької областей розпочалася збройна агресія рф шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів зс рф та інших силових відомств рф, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «О поддержке акта о государственной независимости Донецкой Народной Республики», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецкая Народная Республіка» (далі - «днр»).

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних об`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-VIII, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 № 1680-VII визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України, бюджетні установи України, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Резолюцією ПАРЄ № 2133 (2016) від 12.10.2016 «Засоби правового захисту від порушень прав людини на українських територіях, що знаходяться поза контролем української влади» визнано, що «днр» створена та підтримується, а також перебуває під ефективним контролем рф. При цьому, вона не має жодної легітимності ані за правом України, ані за міжнародним правом. Це стосується всіх їхніх «установ», включаючи «суди», створені владою de facto/фактичною владою.

До складу «днр» увійшли громадяни України та рф, а також представники ряду злочинних громадських організацій, зокрема «Народное ополчение Донбасса», «Оплот» тощо. На території окупованої частини Донецької області учасники даного псевдодержавного утворення займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Основним напрямом діяльності «днр» є насильницька зміна і повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, шляхом створення незаконного державного утворення «днр», яке ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» визнано терористичною організацією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична організація це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Вказана терористична організація є стійкою, має чіткі ієрархію та структуру, до якої входять політичний, силовий та судовий блоки, а також розподіл ролей між її учасниками.

Так, на учасників судового блоку терористичної організації «днр» відповідно до плану спільних злочинних дій покладено обов`язки:

- створення органів судової влади незаконного державного утворення «днр» та організація їх діяльності;

- видання нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів судової влади «днр»;

- здійснення судочинства не передбаченими законодавством України судовими органами «днр».

Постановою «Совета Министров Донецкой Народной Республики» від 22.10.2014 № 40-1 «О создании судебной системы» визначено, що «...судебная система Донецкой Народной Республики состоит из Верховного Суда, городских и районных судов общей юрисдикции, военных судов, арбитражного суда», які підпорядковуються керівникам «днр».

Постановою незаконно утвореного органу «Совета Министров Донецкой Народной Республики» від 22.10.2014 № 40-1 «О создании судебной системы» визначено, що «...судебная система Донецкой Народной Республики состоит из Верховного Суда, городских и районных судов общей юрисдикции, военных судов, арбитражного суда», які підпорядковуються керівникам «днр».

Постановою незаконно утвореного органу «Совета Министров Донецкой Народной Республики» від 22.10.2014 № 40-2 «О судебной системе» затверджено тимчасове положення про судову систему, відповідно до якого визначено структуру та повноваження судів терористичної організації «днр».

Указом «Главы Верховного Суда Донецкой Народной Республики» від 22.02.2016 № 45-од затверджено «Административный регламент Верховного Суда Донецкой Народной Республики», в якому врегульовано склад «Верховного Суда Донецкой Народной Республики», повноваження голови та його заступників, порядок роботи тощо.

Зазначені незаконні нормативно-правові акти, видані представниками терористичної організації «ДНР», якими у своїй діяльності керуються прокурори та судді, що незаконно діють на території псевдодержавного утворення «днр» та підтримують його діяльність, приймались всупереч чинного законодавства України, є протиправними й такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.

У свою чергу громадянка України ОСОБА_5 , будучи представником влади, діючою суддею Донецького окружного адміністративного суду, маючи достатній рівень юридичної освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації частини Донецької області, розуміючи, що видані представниками створеної за підтримки та під контролем рф терористичної організації «днр» нормативно-правові акти є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинного законодавства України, після захоплення м. Донецька членами терористичної організації «днр», у листопаді 2014 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, керуючись власними ідеологічними та політичними мотивами, добровільно залишилася на тимчасово окупованій території Донецької області.

Надалі, діюча суддя Донецького окружного адміністративного суду, громадянка України ОСОБА_5 умисно, з власної ініціативи, керуючись злочинною метою, вирішила надавати допомогу рф та створеній за підтримки та під контролем рф терористичній організації «днр» у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, тобто вчинити державну зраду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, ОСОБА_5 на підставі указу «Главы Донецкой Народной Республики» від 09.01.2015 № 02 ОСОБА_5 обійняла посаду «судьи Арбитражного суда Донецкой Народной Республики», почала здійснювати правосуддя від імені «днр» протиправно приймати судові рішення та приймати участь у колегіальних органах по відбору кадрів на посади суддів до незаконно створених судових органів, тим самим сприяти представникам РФ у проведенні підривної діяльності проти України.

У подальшому, у період часу з 09.01.2015 по 2020 рік, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_5 призначено «Заместителем Председателя «Верховного Суда главой Судебной палаты по арбитражным делам Верховного Суда Донецкой Народной Республики».

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на вчинення державної зради, ОСОБА_5 , будучи на посаді «судьи Верховного Суда главы Судебной палаты по арбитражным делам Верховного Суда Донецкой Народной Республики», у приміщенні так званого «Донецького апеляційного суду», розташованого за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Челюскінцев, буд. 163, використовуючи матеріально-технічну базу суду, власні теоретичні знання і практичні навички, діючи відповідно до прийнятих керівництвом окупаційної адміністрації «днр» нормативно-правових актів терористичної організації «днр» неодноразово брала участь у засіданнях «Верховного Суда Донецкой Народной Республики» у якості головуючого судді при розгляді судових справ.

Крім того, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, ОСОБА_5 , приблизно 29.05.2020 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у Ворошиловському районі місті Донецьк, а також у приміщенні захопленої будівлі Апеляційного суду Донецької області за адресою: АДРЕСА_2 , приймала участь у публічних заходах, які проводились представниками окупаційних засобів масової інформації щодо встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави агресора, про що 29.05.2020 викладено відеозапис у мережі Інтернет на відеохостингу YouTube під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вказані дії призвели до формування та створення суспільного резонансу, який негативно впливає на імідж робітників державних органів та формує негативну думку у суспільстві, щодо безкарності вчинення дій, спрямованих на порушення державного суверенітету та територіальної цілісність України, тобто є направленими на надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні державної зради, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 111 КК України (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014)

09.06.2023 відносно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

09.06.2023 повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про виклик на 12, 13 та 14 червня 2023 року на 10:00 год. до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_5 в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, тобто з 09.06.2023 ОСОБА_5 є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні.

12, 13 та 14 червня 2023 року ОСОБА_5 за викликом до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

15.06.2023 постановою слідчого у кримінальному провадженні підозрювану ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Розшук за дорученням слідчого здійснюється співробітниками першого оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську в межах заведеної КНС № 292/2/р.

Ухвалою Індустрального районного суда м. Дніпропетровська від 17.07.2023 р. у справі № 202/13122/23 було надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_5 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного злочину та обґрунтованість оголошеної їй підозри повністю підтверджується зібраними доказами.

- Протоколами огляду мережі Інтернет від 11.05.2023 - сайту «Верховний Суд. Официальный сайт днр»; від 08.06.2023 «Брифинг главы Палаты по арбитражным делам Верховного Суда днр»;

- Допитами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- Протоколами огляду та впізнання за участю вказаних свідків;

- Рішенням Вищої Ради правосуддя про звільнення ОСОБА_5 за порушення вимог щодо несумісності та іншими документами у кримінальному провадженні

В ході досудового розслідування встановлені фактичні дані, що ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово окупований території Донецької області, а саме м. Донецька, де працює в «палаті по арбитражным делам Верховного суда днр», та на територію підконтрольну Уряду України не виїжджає.

Так, санкцією ч. 1 ст. 111 КК України та ч. 1 ст. 258-3 КК України визначено обов`язковим додатковим покаранням конфіскацію майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно у тому числі підлягає для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Нормами КПК України визначено, що завданням та метою арешту майна є у тому числі запобігання можливості його приховування, відчуження.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 на праві приватної власності належить:

квартира загальною площею 57,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12293669);

квартира загальною площею 52,4, кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12424183);

квартира загальною площею 80,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23069017);

житловий будинок загальною площею 51,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 230);

земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0337 загальною площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 230);

Враховуючи викладене, з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, необхідно накласти арешт на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою унеможливлення відчуження вказаного майна підозрюваним, іншими особами за його довіреністю, а також зважаючи на значний проміжок часу від дати постановлення ухвали про накладення арешту на майно до фактичного накладення арешту уповноваженим органом, розгляд клопотання прошу здійснювати за відсутності підозрюваного, захисника підозрюваного.

У судовому засіданні слідчий не з`явилась, надала клопотання в якому підтримала клопотання та просила розгляд клопотання проводити без її участі.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього документи, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000186 від 19 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При вирішенні питання про арешт майна суд враховує правову підставу для арешту майна, а також наслідки арешту майна, якими є фактичне позбавлення осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, суд вважає необхідним клопотання задовольнити та накласти арешт на вищевказані речі та майно.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.06.2024 року, про арешт майна підозрюваного, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 19 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- квартира загальною площею 57,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12293669);

- квартира загальною площею 52,4, кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12424183);

- квартира загальною площею 80,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23069017);

- житловий будинок загальною площею 51,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 230);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0337 загальною площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 230).

Роз`яснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський районний суд до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1