26 квітня 2024 року Єдиний унікальний № 501/1653/24 Провадження № 1-кп/501/196/24
ВИРОК

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/1653/24 номер провадження 1-кп/501/196/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження внесені до ЄРДР № 0000021 внесеного до ЄРДР від 25 січня 2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теплодар, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.

Стислий зміст обвинувачення визнаного судом доведеним та фактично встановлені обставини кримінального правопорушення .

ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 на початку липня 2023 року, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, за допомогою мобільного телефону, в мережі «Інтернет», знайшов оголошення про зняття з військового обліку та можливість отримання відповідних документів, завідомо розуміючи, що не отримує їх у встановленому законом порядку.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні завідомо підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки Військово - лікарської комісії, в ході листування в чаті невстановленого в ході дізнання сайту з невстановленою органом досудового розслідування особою, ОСОБА_3 з метою виготовлення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідку Військово - лікарської комісії на своє імя, шляхом надсилання повідомлень в чаті невстановленого сайту, надав невстановленій органом досудового розслідування особі свої персональні дані, та фотознімок для внесення їх до підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки Військово - лікарської комісії узгодивши при цьому оплату вартості підроблених документів в розмірі 5000.00 доларів США, що становить на дату вчинення кримінального правопорушення 193 825 .00 гривень.

Після цього, невстановлена органом досудового розслідування особа, використовуючи персональні дані, та фотознімок, які були надані ОСОБА_3 , виготовила тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку Військово - лікарської комісії № 2/0293 від 13 липня 2023 року на імя останнього та за попередньою домовленістю, надіслала виготовлені документи до відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на невстановлену в ході дізнання адресу.

В подальшому в липні 2023 року, більш точний час в ході проведення дізнання не встановлено, ОСОБА_3 діючи умисно, знаходячись у відділенні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у невстановленому в ході дізнання місці отримав посилку з підробленим тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку Військово - лікарської комісії № 2/0293 від 13 липня 2023 року після чого почав зберігати їх при собі з метою подальшого використання при перетині Державного кордону України.

25 січня 2024 року приблизно о 05 год. 00 хв. ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідка Військово - лікарської комісії № 2/0293 від 13 липня 2023 року підробленні, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що порушує встановлені вимоги, знаходячись на причалі № НОМЕР_2 в морському торгівельному порту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на законну вимогу надати для перевірки документи, будучи завідомо обізнаним та достовірно знаючи, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідка Військово - лікарської комісії № 2/0293 від 13 липня 2023 року є підробленим, оскільки військово-лікарську комісію не проходив, та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного купив через мережу «Інтернет», умисно пред`явив працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку Військово - лікарської комісії № 2/0293 від 13 липня 2023 року на його імя.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, просив докази по не досліджувати, свою провину визнав в повному обсязі. У вчиненому щиро розкаюється, просив суд його суворо не карати. розглянути справу в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України та розглянути справу в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, щирого каяття беззастережного визнання своєї провини вважав можливим продовжити розгляд справи відповідно до положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у такому випадку він буде позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінально проступку , передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України у пособництві у підробленні інших офіційних документів, які видаються установою з метою використання їх підроблювачем ; ч.4 ст. 385 Кримінального кодексу України, тобто у використанні завідомо пібробленого документа.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Згідно з приписами ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також, має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України відноситься до проступків та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого: ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, не одружений.

Суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 Кримінального кодексу України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-239км18) зазначив, що вказані обставини слід рахувати як альтернативні, незалежні та такі, що можуть існувати окремо одна від одної.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в порядку передбаченому ст. 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Висновок суду.

Враховуючи, що особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне для попередження нових злочинів, також враховуючи особу обвинуваченого суд, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим йому повинно бути призначено покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 ч.4 ст. 358 Кримінального кодексу України,з застосуванням положень ч.1 ст. 70 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати, речові докази у кримінальному проваджені вістуні. Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за

?ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400.00 гривень.

?ч. 4 ст. 358 Кримінального кодекс України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить

850 .00гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 , покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 ( три тисячі чотириста ) 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теплодар, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави витрати пов`язані із проведення експертиз 9087,36 гривень.

Речові докази: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 13 липня 2022 року на іся ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зберігається у камері речових доказів ВП №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області знищити.

Повний текст вироку проголошено 26 квітня 2024 року о 9.30 години.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий