УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.01.2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України,

якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.03.2024 року.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.03.2024 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що в судовому засіданні не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Стверджує, що стороною обвинувачення, всупереч вимогам КПК України, не обґрунтована недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням сімейних обставин обвинуваченого та наявності міцних соціальних зв`язків.

Зазначає, що наявна можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який може забезпечити виконання ним обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та запобігти зазначеним в клопотанні ризикам.

Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні малолітню доньку, а також обвинувачений визнає вину, щиро кається та максимально сприяє слідчим органам у встановленні всіх обставин справи.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000695 від 08.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України.

Судом встановлено, що ухвалою від 11.12.2023 року слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 06.02.2024 року.

Ухвалою від 09 січня 2024 року Миколаївським апеляційним судом апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000695 від 08.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що враховуючи тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_6 , його обізнаність щодо тяжкості покарання, яке може бути йому призначено судом в разі визнання його винним, а також, те, що місце проживання обвинуваченого знаходиться в Донецькій області, частина якої перебуває в зоні активних бойових дій, ризик переховування обвинуваченого є наявним.

Зазначене захисником, що суд першої інстанції формально вказав, що продовжують існувати всі ризики, які існували на момент обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не є підставою для скасування рішення суду, з огляду на доведеність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та його невідворотні наслідки у вигляді загибелі людини.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого, запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просить захисник, не є доцільним, оскільки наявність місця проживання, та соціальних зв`язків не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Отже, беручи до уваги доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, тяжкі наслідки злочину в виді загибелі людини, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який , як того просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.01.2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: