Номер провадження: 11-кп/813/515/24
Справа № 503/1671/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого: ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 на вирок Кодимського районного суду Одеської області від 14.07.2023 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого охоронцем Кодимської міської ради, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сураж Брянської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера за інвалідністю, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Кодимського районного суду Одеської області від 14.07.2023 року

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України (епізод № 1) та ч.2 ст. 121 КК України (епізод № 2), та йому призначено покарання:

за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Звільнено ОСОБА_10 від покарання призначеного за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Визнано ОСОБА_11 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України (епізод № 1) та ч.2 ст. 121 КК України (епізод № 2), та йому призначено покарання:

за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Звільнено ОСОБА_11 від покарання призначеного за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч.5 ст. 74 КК України , у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Визнано ОСОБА_9 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України (епізод № 1) та ч.2 ст. 121 КК України (епізод № 2), та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Звільнено ОСОБА_9 від покарання призначеного за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Визнано ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України (епізод № 2), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України (епізод № 2), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 09.04.2014 року в частині обвинувачення пред`явленого ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, на підставі пункту 5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з смертю обвинуваченого.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та компенсації спричиненої моральної шкоди залишено без розгляду в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_13 .

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та компенсації спричиненої моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог заявлених в цивільному позові відмовлено.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку

Епізод № 1

08.04.2014 року близько 18.00 години ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували на ставку «Млаки», розташованому на околиці АДРЕСА_1 , де зустріли ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з якими вступили у сварку з причин законності використання потерпілим ОСОБА_12 зазначеного водного об`єкту, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_12 і ОСОБА_14 з одної сторони та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з іншої сторони обопільно наносили один одному ударів.

Припинивши вищевказану бійку, ОСОБА_11 , з метою помсти, зателефонував до своїх друзів та повідомив, що йому та ОСОБА_10 необхідна допомога, оскільки їх побили.

Через декілька хвилин до ставу «Млаки» прибуло декілька автомобілів з мешканцями АДРЕСА_1 . Зокрема, серед інших осіб, до ставу прибули й ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_8 на легковому автомобілі ВАЗ-2107 належному ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 на власному мікроавтобусі автомобілі марки «Фольксваген».

Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відчуваючи перевагу у фізичній силі над ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , користуючись допомогою односельчан ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та бажаючи настання цих суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, підбігши до останнього, при цьому ОСОБА_13 схопив лопату, почали наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_14 , в тому числі й по життєво важливим органам, а ОСОБА_13 наніс ОСОБА_14 також один удар держаком лопати, спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та подряпин обличчя, правого променевозап`ястного суглобу, правої нижньої кінцівки, перелому 6-7-8 ребер справа (згідно висновку судово-медичної експертизи № 20/40 від 29.04.2014 року).

Епізод № 2

В подальшому, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 припинивши бити ОСОБА_14 , продовжуючи свої злочині дії, 08.04.2014 року близько 18.10 години на березі ставу «Млаки», який розташований на околиці с. Серби Кодимського району Одеської області, помітивши, що ОСОБА_12 , намагається втекти до лісосмуги, що розташована на пагорбі біля вказаного ставу, почали його наздоганяти, в той час до них приєднались ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Наздогнавши останнього на іншій стороні лісосмуги, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діючи умисно, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень наздогнали його та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень почали наносити йому руками і ногами удари по різним частинах тіла, в тому числі й по життєво важливим органам, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів обличчя, закритої черепно-мозкової травми у форму струсу головного мозку, численних переломів кісток черепа обличчя, перелому передньої та задньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, уламкового перелому щелепової кістки, уламкового перелому носа зі зміщенням уламків, перелом 9-10-11 ребер зліва, розриву селезінки, забою підшлункової залози (згідно висновку судово-медичної експертизи № 25/37 від 29.04.2014 року).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

В тотожних апеляційних скаргах обвинувачені вважають вирок незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційних скарг, зазначають наступне:

- висновки експертів, складених за результатами проведення судово-медичних експертиз, не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, оскільки останні базуються на доказах, отриманих з грубим порушенням вимог КПК України, оскільки матеріали справи не містять клопотання слідчого про тимчасовий доступ до медичної документації потерпілих, ухвали слідчого - судді про надання такого дозволу, процесуального рішення про долучення їх до матеріалів справи;

- згідно з самими висновками часом отримання потерпілими тілесних ушкоджень може бути не лише день події, тобто не лише 08.04.2014 року, а й кілька днів як до вказаної дати, так і після, а стороною обвинувачення можливість отримання потерпілими виявлених у них тілесних ушкоджень у проміжку часу від 06-10 (за винятком 08) квітня 2014 року не перевірялась;

-протокол огляду предмету від 09.04.2014 року (а.п.184 том 4), предметом якого була штикова лопата, не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки на досудовому слідстві зазначений предмет не вилучався, речовим доказом по справі не визнавався, до матеріалів справи не долучався. Як зазначено у вироку, даний протокол може лише підтвердити наявність держака у якоїсь штикової лопати, що є природнім, оскільки являється невід`ємною складовою такого предмету, але не може бути належним доказом винуватості засуджених;

-покази потерпілих та протоколи проведених з ними слідчих експерименті також не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, оскільки містять інформацію зацікавлених осіб по справі, у яких із засудженими склались міцні неприязні стосунки, що не виключає наклеп на них, а тому до таких показів суд 1-ої інстанції мав би поставитись критично;

-суд 1-ої інстанції не надав належної оцінки показам свідків по справі, оскільки сама подія нанесення ударів потерпілому ОСОБА_12 після його переслідування здійснювалась за умов відсутності навколо свідків, що саме по собі робить неможливим існування відповідних показів свідків;

-покази засуджених до уваги взяті не були, хоча узгоджуються з показами ряду свідків по справі;

-суд невірно кваліфікував можливі дії засуджених по справі осіб, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ініціатором суперечки були саме брати Макогонюки і вони наносили удари топором та лопатою, принаймні, засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у життєвоважливі частини тіла, зокрема голову, а тому останні вимушено захищалися, об`єктивно побоюючись за своє здоров`я та життя. За вказаних обставин в можливих діях засуджених по справі осіб вбачається необхідна оборона, а не умисне спричинення тілесних ушкоджень, оскільки не було на меті бійки з братами Макогонюками, а лише оборона від їх неправомірних дій

За результатами розгляду апеляційних скарг просять:

вирок Кодимського районного суду Одеської області від 14 липня 2023 року скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнати не винуватими або призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_12 також звернувся із апеляційною скаргою, в якій вважає що задоволення позову на таку малу суму не відповідає фактичним обставинам справи, та є занадто малим для покриття витрат понесених ним в результаті спричинення йому тілесних ушкоджень.

Крім того, звертає увагу суду, що докази заподіяної мені матеріальної шкоди, втрачені не з його вини, а пропали разом із кримінальним провадженням в суді першої інстанції.

На підставі цього просить:

Вирок Кодимського районного суду Одеської області від 14.07.2023 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальностіза ч.2 ст.121, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальностіза ч.2 ст.121 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

Останнє судове засідання апеляційного суду проведено за відсутності захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_16 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_17 , які в судове засідання не з`явились, а налагодити відеозв`язок з ними не виявилось можливим з технічних причин.

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 які підтримали подані клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та просили його задовольнити; потерпілого ОСОБА_12 , який не заперечував проти задоволення клопотань обвинувачених; прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення клопотань обвинувачених про закриття кримінального провадження; вивчивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стосовно обґрунтованості заявленого обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, оцінивши доводи сторін кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про звільнення їх від кримінальної відповідальності, з огляду на таке.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою кримінального закону встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).

Згідно вироку суду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені: ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я; та ч.2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб. Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб. Подія злочину мала місце 08.04.2014 року, що сторонами кримінального провадження не заперечується.

На дату скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України 08.04.2014 року, діяла санкція ч.2 ст.121 КК України (в редакції Закону України № 1707-VI (1707-17) від 05.11.2019), яка передбачала покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Законом України № 2227-VIII від 06.12.2017 не були внесені зміни до ч.2 ст.121 КК України, тобто законодавчих змін відповідна частина статті не зазнавала.

На дату скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України 08.04.2014 року, діяла санкція ч.1 ст.122 КК України (в редакції Закону України № 1707-VI від 05.11.2009, яка передбачала покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст.49 КК України (в чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 10 (десять) років - у разі вчинення тяжкого злочину, а також, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 5 (п`ять) років - у разі вчинення нетяжкого злочину. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

В постанові від 05.04.2021 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа №328/1109/19, провадження №51-5464кмо20) зробила висновок щодо застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до якого: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину. Строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 КК України кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Окрім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 року (справа №735/1121/20, провадження №13-26кс22), в якому суд касаційної інстанції відступив від вищезгаданого висновку Об`єднаної палати ККС ВС, міститься правовий висновок про те, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

У даному кримінальному провадженні, за загальним правилом, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто 08 квітня 2014 року.

Таким чином, в даній справі строк давності притягнення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, закінчився 08.04.2024 року.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачені з моменту вчинення кримінального правопорушення до дня закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не вчинив новий злочин та не переховувався від органу досудового розслідування та суду. Не було надано таких відомостей прокурором в суді апеляційної інстанції, а прокурор в свою чергу не заперечував проти задоволення клопотання обвинувачених про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України та ч.ч. 2, 8 ст.284, ч.3 ст.288 КПК.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду в постанові від 29.07.2021 (справа №552/5595/18), за змістом ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Апеляційний суд враховує, що положення ст. 49 КК України, ч.ч. 2, 8 ст.284, ч.3 ст.288 КПК за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження та від розсуду суду.

Отже, у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , судом з`ясовані всі обставини, які б могли ставити під сумнів наявність підстав для звільнення останніх від кримінальної відповідальності на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У постанові від 06.12.2021 року (справа №521/8873/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Враховуючи той факт, що обвинуваченим заявлено клопотаннями про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України із закриттям кримінального провадження, яке підтримано учасниками кримінального провадження, впевнившись в добровільності волевиявлення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та усвідомлення останніми наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, скоєно 08.04.2014 року, з урахуванням відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей про зупинення строку давності та вчинення обвинуваченим до спливу зазначеного строку нового злочину, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість поданих клопотань.

За наведених вище обставин, клопотання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 підлягає задоволенню, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Оскаржуваним вироком суду також було закрито кримінальне провадження в частині обвинувачення пред`явленого ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку зі смертю обвинуваченого, оскільки вирок суду в цій частині учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Оскільки кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України підлягає закриттю, цивільні позови потерпілого ОСОБА_12 до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, підлягає закриттю з нереабілітуючих підстав, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), 15 січня 2019 року (справа №185/442/16-к), 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Питання про долю речових доказів вирішується апеляційним судом відповідно до приписів ст. 100 КПК.

Керуючись ст. ст. ст. 284, 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Клопотання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України задовольнити.

Вирок Кодимського районного суду Одеської області від 14.07.2023 року в частині засудження - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України скасувати.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_9 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_11 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК у зв`язку із звільненням осіб від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та компенсації спричиненої моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_12 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази, а саме штикову лопату та металеву частину підборної лопати, повернути їх законному володільцю потерпілому ОСОБА_12 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4