Справа № 936/400/24
Провадження № 1-кп/936/75/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 р. селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , під час підготовчого судового розгляду кримінального провадження з угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано на затвердження суду угоду про визнання винуватості від 04.04.2024, укладену між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

Прокурор у підготовчому засіданні висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з угодою про визнання винуватості, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та (або) закону.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди.

Так, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Відповідно до вимог ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст.ст.470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.

Окрім того, зі змісту статей 471, 472 КПК України вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 12 йдеться про особливості призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням у кримінальних провадженнях на підставі угод.

Зокрема, в абз.2 п. 12 постанови вказано, що домовленості між сторонами при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, неврахування яких, як слідує з абз.4 цього пункту, свідчить, що умови угоди суперечать вимогам кримінального закону, у зв' язку з чим суд, діючи згідно з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК, має відмовити у її затвердженні.

Відповідно до умов угоди про визнання винуватості від 04.04.2024, укладеної між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , сторони погоджуються на призначення покарання з урахуванням положень ст.69 КК України наступним чином: за ч.1 ст.263 КК України-у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Санкція ч.1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Стаття 69 КК України дозволяє призначати більш м`яке покарання, ніж передбачено законом у разі: наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, суд може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обгрунтовуючи призначення покарання на підставі ст.69 КК Укрїни, сторони посилаються на те, що підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, активно співпрацював, сприявши розкриттю злочину і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Крім цього, у підозрюваногто на утриманні є 4 дітей, 2 з яких усиновлені сироти, він безпосередньо приймав участь у відсічі збройної агресії росії проти України (1 рік 1 місяць 7 днів), після чого був звільнений у запас.

Суд констатує, що жодних доказів на підтвердження вищезазначеного обгрунтування можливості призначення покарання ОСОБА_5 на підставі ст.69 КК України , суду не надано.

Перевірити наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, суд не має можливості.

Таким чином, угода про визнання винуватості від 04.04.2024, укладена між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , є такою, що не відповідає вимогам кримінального закону в частині узгодженого сторонами покарання, а отже, не може бути затверджена судом.

У разі відмови у затвердженні угоди відповідно до ч.7 ст.474 КПК України судове провадження повинно бути продовжено у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається (ч.8 ст.474 КПК України).

Керуючись ст.ст. 314, 376, 474 КПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 04.04.2024 між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 .

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 07.06.2024.

Суддя ОСОБА_1