Справа № 545/2562/24
Провадження № 1-кп/545/738/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 рокум. Полтава

Полтавський районний суд м. Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника обвинуваченої- адвоката ОСОБА_5 ,

психолога ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000198 від 18.05.2024 року з угодою про визнання винуватості відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Корсунь-Шевченківський, Черкаської області, українки, громадянки України, студентка фахового медико-фармацевтичного коледжу ПДМУ, з середньо освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєні кримінальних правопорушеннях передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 ККУкраїни,

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження №0000198 від 18.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст.358 КК України.

Установлено, що згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

За ч. 4 ст. 15 даного Закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти ведичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової -навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 15 цього ж Закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу за ч. 9 ст. 15 зазначеного Закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеним положенням кореспондують норми абз. 2 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону, за якими водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний - документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість згідно ч. 10 ст. 15 цього Закону забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Всупереч даним положенням законодавства, ОСОБА_7 в лютому місяці 2024 року, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом надання анкетної інформації про свою особу, таким чином вчиняючи пособництво, діючи за попередньою змовою групою осіб, замовила невстановленій дізнанням особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, контактні дані якої знайшла в мережі інтернет, виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорією «А» та «А1», заповнене на її власне ім`я. При цьому ОСОБА_7 попередньо надала вказаній особі для виготовлення даного документа фотокартку з власним зображенням, повідомила своє прізвище, ім`я, по батькові та дату народження.

Після цього, в березні 2024 року ОСОБА_7 , у відділенні №1 « Нова Пошта», що розташоване в АДРЕСА_3 отримала від невстановленій дізнанням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виготовлене на її замовлення підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 з дозволом керування транспортними засобами категорії «А» та «А1», на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане, згідно його змісту, 24.02.2024 ТСЦ 2341, бланк якого не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу, та містить фотозображення ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 358 КК України.

У подальшому, 18.05.2024 року ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи вищевказане посвідчення водія, керувала мотоциклом «KAWASAKI» державний номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі Київ-Харків, М-03, АДРЕСА_4 де була того ж дня о 15 год. 12 хв. зупинена працівниками СРПП відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області та під час перевірки документів пред`явила працівнику поліції ОСОБА_8 завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на пластиковій основі, заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу, використавши в такий спосіб завідомо підроблений документ.

Таким чином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа.

14 червня 2024 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.05.2024, і підозрюваною ОСОБА_7 та її захисником ОСОБА_4 , у присутності представника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_9 , укладено угоду про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст.358 КК України, та надала суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що вона цілком розуміє наслідки укладення даної угоди.

Суд, заслухавши думку обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника, прокурора, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважає, що угода про визнання винуватості від 14 червня 2024 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, підозрюваною ОСОБА_7 , та її захисником ОСОБА_4 , в присутності представника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_9 підлягає затвердженню.

У відповідності до вимог ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїла кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які виразилися у пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та у використанні завідомо підробленого документа.

У відповідності до ст. 12 КК України вчинені кримінальні правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно вимог ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Зміст угоди про визнання винуватості від 14 червня 2024 року між прокурором, підозрюваною та її захисником, в присутності законного представника та психолога відповідає вимогам ст.472 КПК України.

У відповідності до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості від 14 червня 2024 року між прокурором, підозрюваною та її захисником, в присутності законного представника та психолога, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст. ст. 473, 474 КПК України.

Угода про визнання винуватості відповідає вимогам, встановленим Кримінальним процесуальним кодексом України, та не порушує права, свободи чи інтереси сторін кримінального провадження або інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття, беззастережне визнання нею своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Покарання визначене в угоді про визнання винуватості відповідає вимогам Кримінального кодексу України.

Таким чином, суд переконавшись у добровільності укладення угоди, вважає, що укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам законодавства, оскільки: умови угоди не суперечать вимогам КПК України та іншим Законам; слідчими органами правильно дана правова кваліфікація дій обвинуваченої; умови угоди відповідають інтересам суспільства та принципам гуманізму; умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; є всі обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди було добровільним; обвинувачена має можливість виконати взяті на себе за угодою зобов`язання; міра покарання є такою, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а тому є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості від 14 червня 2024 року на підставі ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України в сумі 2650 грн. 48 коп. за проведення судової експертизи стягнути з обвинуваченої.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 394, 473-476, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 14 червня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.05.2024 року, і підозрюваною ОСОБА_7 , та її захисником ОСОБА_4 , в присутності представника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_9 , у вказаному кримінальному провадженні - затвердити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити покарання:

-за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю призначених їй покарань шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Речові докази, а саме:

-посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 - знищити після набрання вироком законної сили;

DVD-диск із відеозаписом подій від 18.05.2024 року- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведену технічну експертизу документів № СЕ-19/117-24/8598-ДД від 23.05.2024 року у сумі 2650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн. 48 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27.05.2024, на бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 - скасувати.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку на протязі тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, зокрема:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Згідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_10