ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7911/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 .
Провадження апел.суду №11-кп/818/352/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000977 від 08.05.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізюм, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із неповною середньою освітою, є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, на утриманні осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше був судимим:

- 23.09.2003 Ізюмським міським судом Харківської області за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 24.06.2004 Ізюмським міським судом Харківської області за частиною 1 статті 309, частиною 2 статті 307, статтею 70, статтею 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 22.07.2010 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 10.12.2012 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 24.07.2013 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 1 статті 185, частиною 3 статті 185, статтею 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 04.10.2018 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.06.2019 року вирок залишено без змін, звільнився за відбуттям строку покарання 10 квітня 2023 року,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 29 квітня 2023 року повторно, у період дії воєнного стану в Україні, реалізуючи протиправний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, через відкриті вибуховою хвилею двері проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки викрав: газовий водонагрівач марки «DARYA», чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 2 170, 00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Не погодившись з зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення статей 75,76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає його особі, тяжкості кримінального правопорушення та є несправедливим через суворість. Суд, хоча і прийняв до уваги щире каяття ОСОБА_7 , як пом`якшуючу провину обставину, але ж при цьому призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без звільнення від відбування покарання, та врахував те, що ОСОБА_7 вчинив злочин повторно, та взяв до уваги досудову доповідь Ізюмського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 є особою з розумовою відсталістю, і він вважав, що знайдене ним майно в розбитій вибуховою хвилею квартирі, в якій відсутні мешканці та перехожі, нікому не потрібне та викрав його. Тому такі дії обвинуваченого не можна вважати як направленість на постійне вчинення злочинів. При викритті ОСОБА_7 співробітниками поліції, останній усвідомив, що скоїв правопорушення та щиро кається в цьому, добровільно відшкодував завдані ним збитки потерпілій ОСОБА_9 , про що мається її розписка про отримання коштів на придбання іншого водонагрівача. Окрім цього, потерпіла подала до суду клопотання в якому просить не позбавляли ОСОБА_7 волі, будь яких притензій до обвинуваченого вона не має.

Захисник зазначає, що по місцю мешкання ОСОБА_7 характеризується тільки з позитивної сторони, про що надана характеристика відповідальною особою квартального комітету № 8 м. Ізюм Харківської області ОСОБА_10 . На даний час ОСОБА_7 , як людина з інвалідністю 2 групи з дитинства, перебуває у відділенні стаціонарного догляду тимчасового або постійного проживання територіального центру соціального обслуговування /надання соціальних послуг/ Ізюмської міської ради, розташованого по АДРЕСА_2 , де під час постійного свого мешкання, він допомагає робітникам центру обслуговувати людей похилого віку та осіб з інвалідністю, котрі не можуть самі себе обслуговувати.

Захисник вважає, що виправлення ОСОБА_7 , як особи з інвалідністю 2 групи з дитинства, з врахуванням вищевказаних обставин можливе без відбування ним призначеного покарання та застосування положень статей 75,76 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який неодноразово був судимим за вчинення корисливих злочинів, останній раз 04.10.2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, звільнений за відбуттям строку покарання 10.04.2023 року, неодружений, осіб на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується позитивно, є особою з інвалідністю, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» з діагнозом «легка розумова відсталість із значним порушенням поведінки, яка потребує догляду і лікування», на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 07.07.2023 року страждає на хронічні психічні захворювання у формі легкої розумової відсталості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, виявляв ознаки неускладнених хронічних психічних захворювань та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також судом першої інстанції враховано досудову доповідь Ізюмського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, призначення йому певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкції частини 4 статті 185 КК України. Саме такий вид і міра покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 про суворість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку колегії суддів є безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий за вчинення, в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності та злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, до призначеного йому раніше покарання застосовувались положення статті 75 КК України, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак останній належних висновків не зробив та вкотре, звільнившись з місць позбавлення волі 10.04.2023 за відбуттям строку покарання, вже 29.04.2023 повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності, під час дії воєнного стану.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить, є суспільно - небезпечною особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

На думку суду апеляційної інстанції захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, які могли свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: