Справа №592/8124/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/394/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом
УХВАЛА

Іменем України

28 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/8124/21 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведенням того, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки та з конфіскацією майна (крім житла). Судові витрати за проведену експертизу в сумі 10983,68 покласти на ОСОБА_9 . Вимоги обгрунтовані тим, що судом не надано належної оцінки всім доказам у їх сукупності, які підтверджують факт незаконного виготовлення етилового спирту та його перетворення в готову продукцію, тобто легалізацію (відмивання) майна, отриманого злочинним шляхом. Також суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 209 КК не можуть бути кваліфіковані в новій редакції цієї статті.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2023 ОСОБА_9 визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведенням того, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК, тобто в легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме в тому, що 27.04.2020 він, як директор товариства, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використав незаконно виготовлений із «розріджувача багатофункціонального» спирт етиловий об`ємом 1008 кг, облікований як «суміш запашних речовин», у господарській діяльності ТОВ «Група Айсберг», а саме шляхом зміни форми (перетворення) спирту етилового в готову продукцію засіб для обробки рук в побутових умовах в балончику 70 мл.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_9 використовував саме спирт етиловий для виробництва засобів для обробки рук у побутових умовах, а не «розріджувач багатофункціональний».

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК, тобто в легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, що виразилося в тому, що 27.04.2020 він, як директор товариства, перебуваючи за адресою: м. Суми, вул. Юрія Ветрова, буд. 24, використав незаконно виготовлений із «розріджувача багатофункціонального» спирт етиловий об`ємом 1008 кг, облікований як «суміш запашних речовин», у господарській діяльності ТОВ «Група Айсберг», а саме шляхом зміни форми (перетворення) спирту етилового в готову продукцію засіб для обробки рук в побутових умовах в балончику 70 мл.

Під час розгляду висунутого ОСОБА_9 обвинувачення прокурором надано такі докази:

- ухвала слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.12.2020 про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2020;

- протокол тимчасового доступу до документів від 21.12.2020 та копії документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 10.12.2020 у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2020 (т. 1, а. с. 92-109, 120-197);

- ухвала слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2021 про тимчасовий доступ до документів ТОВ «Група Айсберг»;

- протокол тимчасового доступу до документів від 27.04.2021 та копії документів, які були вилучені у ТОВ «Група Айсберг» на підставі ухвали слідчого судді від 27.04.2021 (т. 1, а. с. 216-251, т. 2, а. с. 1-20);

- запити слідчого до прокуратури про надання копій документів з кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2020 та відповіді з додатками (т. 2, а. с. 21-31);

- висновок судово-економічної експертизи від 24.06.2021 № СЕ-19/119/21/5454-ЕК, згідно якого в обсязі наданих документів використання ТОВ «Група Айсберг» у період з 14.02.2020 по 06.04.2020 розріджувача багатофункціонального в кількості 1008 кг для виробництва засобу для обробки рук в побутових умовах в балончику 70 мл в кількості 44698 шт на загальну суму 195016,53 грн документально підтверджується;

- висновок ГУ ДПС у Сумській області від 12.05.2021 № 23/18-28-08-10/32779306 про результати дослідження фінансово-господарської діяльності ТОВ «Група Айсберг», яким встановлено ознаки легалізації службовими особами ТОВ «Група Айсберг» незаконно одержаного із «розріджувача багатофункціонального» спирту етилового шляхом його використання в господарській діяльності;

- копія постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 480/9150/20, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 12.08.2020 № , № , № , № ;

- податкові повідомлення-рішення від 12.08.2020 № , № , № , № та розрахунки штрафних санкцій до них;

- копія акту про результати фактичної перевірки з питань додержання встановлених норм законодавства України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами від 23.07.2020 № 440/18-28-32-0/32779306, на підставі якого були винесені зазначені податкові повідомлення-рішення.

Крім того, свідок ОСОБА_13 пояснив, що працює виконуючим обов`язки ДП «Попівський експериментальний завод». ТОВ «Група Айсберг» придбавала на заводі розріджувач багатофункціональний. Розріджувач багатофункціональний є напівфабрикатом спирту з добавками та з нього можливо виготовити спирт. Він використовується в різних галузях. Антисептики для рук також можливо з нього виготовляти. Оскільки розріджувач є дешевшим ніж більш чистий спирт, то його використовують де це можливо. Продукція отримується аналогічно спирту, лише виключається один з етапів його очищення. Були розмови про недодавання денатурантів з особою, яка супроводжувала вантаж, проте такі розмови ведуться з більшістю покупців, а підприємство не може їх не додавати. Денатурантів додається невелика кількість 0,5-1%, в залежності від рецептури. Після виробництва на підприємстві можуть ще додавати денатуранти, щоб було більше мінімуму, особливо якщо купляють нові клієнти. Денатуранти додаються у виробництві через лічильники в процесі виробництва, проте якщо в процесі виробництва виявляться менша витрата речовин, їх додають після виробництва, і на складі зберігається продукт з належною кількістю добавок. Виготовлена на заводі рідина має дещо схожий, проте відмінний від спирту запах.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що займає посаду головного технолога ДП «Попівський експериментальний завод». У м. Суми зустрічався з представником ТОВ «Група Айсберг» з приводу продажу технічної рідини, яку пересічні громадяни називають спиртом, проте вона у своєму складі має інші речовини та використовується як високооктанова добавка для моторних палив або сировина для виготовлення розчинників. Завод виготовляє розріджувач багатофункціональний та КДА (компонент добавки антидетонаційний). Основа продукції (97-98 %) це флегмовий компонент ректифікації денатурований (дуже забруднений спирт) та денатуруючі домішки, які унеможливлюють його вживання. ТУ регламентує не менше двох денатуруючих добавок об`ємом не менше 1%. Розріджувач багатофункціональний не є підакцизним товаром, тому його купляють виробники побутової хімії та омивачів скла. Розріджувач не може бути сировиною для спирту, оскільки простою перегонкою неможливо отримати спирт. Ізопропіл, що входить до складу розріджувача, неможливо відділити перегонкою взагалі через близьку температуру кипіння. З розріджувача можливо зробити рідину, яка органолептично буде нагадувати спирт, проте повністю відібрати добавки неможливо і отримана рідина буде небезпечна для здоров`я при внутрішньому вживанні. Денатуруючі добавки нешкідливі для шкіри, шкідливі лише для внутрішніх органів. Всі добавки добавляються в процесі виробництва автоматично. В таблиці № 1 висновку експерта № 212 від 16.06.2020 зазначені домішки, які добавляють на його підприємстві. Розчинник має густину дуже близьку до етилового спирту. Інші заводи виготовляють аналогічну продукцію, зокрема, з назвою «суміш запашних речовин».

Експерт ОСОБА_15 підтримала складений нею висновок судово-економічної експертизи від 24.06.2021 та пояснила, що висновки були зроблені на підставі наданих експерту первинних бухгалтерських документів ТОВ «Група Айсберг», а інші надані слідчим документи не вплинули на висновки експертизи. Висновок спеціаліста ГУ ДПС в Сумській області не повністю підтвердився через використання планових показників з виробництва, а експертом використані фактичні, відображені в бухгалтерському обліку витрати сировини.

Суд першої інстанції дослідив зазначені докази, перевіривши доводи обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання ними процесуальних обов`язків, та, витлумачивши, як того і вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, виправдав ОСОБА_9 у зв`язку з недоведенням того, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, які за клопотанням прокурора частково повторно досліджені і судом апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК).

Зокрема, положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі 1950 р. (Далі Конвенція), що, крім іншого, вимагає щоб тягар доказування лежав саме на стороні обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Положеннями ч. 1 ст. 337 КПК визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як зазначено вище, ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення в тому, що він як директор ТОВ «Група Айсберг» використав незаконно виготовлений із «розріджувача багатофункціонального» спирт етиловий об`ємом 1008 кг, облікований як «суміш запашних речовин», у господарській діяльності товариства, а саме шляхом зміни форми (перетворення) спирту етилового в готову продукцію засіб для обробки рук у балончику 70 мл, чим вчинив легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом.

Диспозицією ч. 1 ст. 209 КК передбачена відповідальність за набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом (в ред. ЗУ від 06.12.2019 № 361-IX).

Основним безпосереднім об`єктом цього злочину є встановлений з метою протидії залученню в економіку майна, одержаного злочинним шляхом, та виконання Україною взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань порядок здійснення підприємницької та іншої господарської діяльності, а також порядок вчинення цивільно-правових угод в частині особистого та іншого подібного використання майна, не пов`язаного з господарською діяльністю. Додатковим безпосереднім об`єктом виступають інтереси правосуддя, нормальне функціонування фінансової системи, засади добросовісної конкуренції. Предмет цього злочину майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» доходи, одержані злочинним шляхом, це будь-які активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину, зокрема валютні цінності, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, незалежно від їх вартості.

Майно виступає предметом легалізації за умови, що його одержання відбулося заздалегідь і було поєднано з порушенням норм тільки кримінального законодавства України або іншої держави. Майно вважається таким, що одержане злочинним шляхом, якщо воно прямо або опосередковано отримано в результаті вчинення кримінального правопорушення. Наприклад, предметом такого злочину слід визнавати те майно, яке отримане в обмін на здобуте злочинним шляхом або внаслідок його іншої реалізації. Головне, щоб винна особа, яка опинилась на кінці цього своєрідного ланцюжка, усвідомлювала відповідне джерело походження майна.

Об`єктивну сторону злочину характеризують альтернативно зазначені в ч. 1 ст. 209 КК дії, які утворюють дві групи з різною конструкцією об`єктивної сторони.

Першу групу утворюють дії, які вчинюються з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, а саме: 1) набуття майна; 2) володіння майном; 3) використання майна; 4) розпорядження майном; 5) переміщення майна; 6) зміна форми (перетворення) майна. До другої групи відносяться дії, спрямовані на приховування, маскування: 1) походження такого майна; 2) володіння майном; 3) права на таке майно; 4) джерела походження майна; 5) місцезнаходження майна.

Для кваліфікації кримінально караного діяння за ст. 209 ККУ майно, що є об`єктом злочину, має бути прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, а факт одержання майна злочинним шляхом це злочин, якій може встановити тільки суд, оголошуючи обвинувальній вирок, що насамперед випливає зі ст. 17 КПК України «Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини»: «Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Доказами у кримінальному провадженні можуть бути або фактичні дані, отримані в поточному провадженні, або обвинувальний вирок суду в іншому проваджені.

Вказівка на винятково злочинний характер одержання майна предмета кримінально караної легалізації означає, що обов`язковою умовою для застосування ст. 209 КК є майно щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, що може бути встановлено: 1) обвинувальним вироком суду, де особу засуджено за злочин, в якому вона отримала майно злочинним шляхом; 2) обвинувальним вироком суду, де іншу особу засуджену за злочин, в якому вона отримала майно злочинним шляхом, та наявні докази, що цьому випадку злочинні діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом; 3) особа підозрюється у злочині з одержання майна злочинним шляхом та у злочині за ст. 209 ККУ (легалізація такого майна). Наслідком має бути одночасне засудження особи за обидва злочини.

В іншому випадку в діях особи немає об`єкту злочину за ст. 209 КК.

Разом з тим, стороною обвинувачення, як того вимагають приписи ст. 92 КПК, не доведено того, що ОСОБА_9 , будучи директором ТОВ «Група Айсберг», використав у господарській діяльності саме те майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, тобто що із «розріджувача багатофункціонального» був незаконно виготовлений спирт етиловий об`ємом 1008 кг, облікований як «суміш запашних речовин», після чого здійснено зміну його форми (перетворення) в готову продукцію засіб для обробки рук в побутових умовах в балончику 70 мл, легалізувавши майно таким чином.

Зокрема не надано обвинувального вироку суду, де ОСОБА_9 був би визнаний у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він отримав майно злочинним шляхом чи інша особа визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона отримала майно злочинним шляхом, та наявні докази, що в цьому випадку злочинні діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 також не було пред`явлено обвинувачення в одержанні майна злочинним шляхом, проведення судового розгляду за яким одночасно із обвинуваченням за ч. 1 ст. 209 КК надавало б суду процесуальну можливість здійснити оцінку наданих доказів на предмет легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом.

З наведеного слідує, що докази, якими сторона обвинувачення доводить одержання майна злочинним шляхом самі по собі (без відповідного обвинувачення) в розумінні ст. 91 КПК не можуть встановлювати наявність або відсутність фактів та обставин, які б мали значення для кримінального провадження за ч. 1 ст. 209 КК та підлягали доказуванню, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необгрунтованими.

Так само не є підтвердженням факту одержання майна злочинним шляхом і наявність на розгляді в суді обвинувального акта відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 204 КК у кримінальному провадженні № 0000001, оскільки протилежне суперечило б принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріпленому в ст. 17 КПК. При цьому відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотань прокурора про об`єднання кримінальних проваджень за ч. 2 ст. 204 і ч. 1 ст. 204 КК не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону, яке впливає на прийняте рішення, оскільки положення ст. 334 КПК щодо можливості об`єднання кримінальних проваджень не є обов`язковими та вимагають від суду тільки вирішити це питання.

Не є порушенням і відмова суду у задоволенні клопотанні прокурора про відкладення судового розгляду до вирішення по суті справи відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 204 КК, оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ст. 22 КПК).

Тобто завдання суду щодо здійснення правосуддя насамперед повинно відповідати засадам верховенства права та полягати в забезпеченні кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, на що жодним чином не повинні впливати невиправдані очікування сторін кримінального провадження.

Навпаки, не закінчення судового розгляду після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх наданими доказами виключно у зв`язку із заявленим клопотанням прокурора про відкладення розгляду до ухвалення по суті рішення в справі за ч. 2 ст. 204 КК ймовірно свідчило б про необ`єктивність та зацікавленість суду, що є неприпустимим і свідчить про порушення права на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що КПК не передбачає обов`язку прокурора долучити до матеріалів судове рішення за предикатним злочином є безпідставними, оскільки таке рішення має суттєве значення для доведення вини за ч. 1 ст. 209 КК, у той час як обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, покладений безпосередньо на прокурора.

Судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що обвинувачення у такому виді, як викладено в обвинувальному акті, вказує на неможливість кримінально-правової кваліфікації викладених у ньому дій за ч. 1 ст. 209 КК в останній редакції цієї статті.

Так, відповідно ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5), а згідно ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно обвинувального акта при викладені фактичних обставин злочину, які прокурор вважав встановленими, виробництво товару тривало з 27.04.2020 до 28.04.2020, а саме 27.04.2020 з розріджувача багатофункціонального було виготовлено розчин засобу для обробки рук в побутових умовах (аерозоль), а 28.04.2020 цей розчин було розфасовано а балончики.

У той же час, згідно сформульованого обвинувачення злочин вчинено 27.04.2020.

Оскільки положення ст. 291 КПК щодо змісту обвинувального акта викладені таким чином, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та сформульоване обвинувачення є різними, а не тотожними частинами, а судовий розгляд здійснюється саме в межах висунутого обвинувачення, то інкримінування ОСОБА_9 вчинення злочину 27.04.2020 виключає кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 209 КК в ред. ЗУ від 06.12.2019 № 361-IX, яка набрала чинності тільки 28.04.2020.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги прокурора про застосування судом першої інстанції норми процесуального закону, яка не підлягала застосуванню, а саме ч. 1 ст. 377 КПК, оскільки є очевидним, що судом допущено технічну описку ч. 1 ст. 377 КПК замість ч. 1 ст. 337 КПК, що випливає із суті наведених у вироку мотивів і змісту цих норм закону, а тому не є підставою для скасування чи зміни судового рішення відповідно вимог кримінального процесуального закону і може бути виправлене в порядку ст. 379 КПК.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2023 відносно ОСОБА_16 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4