ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2540/24

Провадження № 11-сс/4820/108/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2024 року, у кримінальному провадженні №0000010,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання слідчого ВРЗЗС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором, задоволено, накладено арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FВ 26296134; FЕ 25365942; FВ 08874278; АВ 01384839; АВ 16381733; FВ 06516053; АВ 51497798; АВ 62733510; АF 05295607; АА 84256989; DВ 93886301; НС 20911967; FЕ 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: ІЕ 29562854; ІС 18417075; JD 69000482; ІВ 44936223; ІВ 74068551, які належать ОСОБА_7 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий суддя мотивувала своє рішення тим, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення, вимагають вжиття такого заходу державного регулювання, як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не установлено.

Менш обтяжливий спосіб арешту майна призведе до неможливості його збереження та може призвести до перетворення, передачі, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Не погоджуючись із таким рішенням, представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити у задоволенні накладення арешту з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на зазначені грошові кошти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, так як не дотримано встановлених КПК України строків.

Так, апелянтка стверджує, що 24.01.2024 слідчий вже звертався з клопотанням про накладення арешту на майно, зокрема на дані грошові кошти. Відповідно до ухвали слідчого судді від 26.01.2024, клопотання про накладення арешту на майно задоволено частково та відмовлено у частині накладення арешту на вилучені, під час особистого обшуку, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , зазначені грошові кошти в сумі 1550 доларів США, мотивуючи це тим, що слідчим не доведено, що зазначені грошові кошти є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та зазначені грошові кошти не використовувались у ході контролю за вчиненням злочину.

Однак, в подальшому, слідчий, вказаних вимог закону не дотримався, після набрання законної сили ухвалою від 26.01.2024 кошти ОСОБА_7 не повернув, при цьому вказані кошти втратили статус тимчасово вилученого майна.

Апелянт запевняє, що зазначені кошти не належать ОСОБА_7 , були взяті у борг у брата ОСОБА_9 (вказане міститься на відео обшуку), на підставі боргової розписки, про що повідомлялось слідчому та слідчому судді. (Копія боргової записки долучена до матеріалів провадження.)

На думку апелянтки, слідчий суддя не врахував вищезазначені обставини та дійшов до помилкового висновку про можливість задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, у зв`язку із чим порушив норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п.9 ч.1 ст.309 КПК України, під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про арешт майна.

Відповідно до приписів ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до положень п. 3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Положеннями ч. 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з приписами ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У дотриманні вимог ч.1 ст.171 КПК України, в клопотанні слідчого, належним чином, зазначено підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідно обґрунтування необхідності арешту майна, що належить арештувати.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим управлінням ГУНП у Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000010, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З клопотання слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погодженого із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, слідує, що з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, необхідно накласти арешт на грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюрами номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551, із забороною їх відчуження, розпорядження та користування, які належать ОСОБА_7 .

При цьому, слідчим суддею встановлено, що 24.01.2024 ОСОБА_7 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в тому, що він, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років за кордон, на період дії воєнного стану, вирішив незаконно збагатитися, отримуючи грошові кошти від громадян України чоловічої статі за організацію перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

З цією метою, ОСОБА_7 дізнався про те, що ОСОБА_10 має намір слідувати у країни Європейського Союзу з метою уникнення мобілізації та домовився з останнім про особисту зустріч для вчинення кримінального правопорушення.

Так, 23.01.2024, близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_10 , поблизу ТЦ «Магніт», по вул. Подільська, 21, в м. Хмельницький, де чітко вказав на умови незаконного перетину державного кордону України, які полягали у підшукуванні та забезпеченні шляхів його переправлення через державний кордон України, а також вказав на час, місце та спосіб незаконного перетину кордону, запропонувавши, таким чином, ОСОБА_10 організацію його незаконного переправлення через державний кордон України на території Республіки Словаччина, за що висунув вимогу про передачу ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 7000 доларів США, що в перерахунку у національну валюту згідно курсу Національного банку України становить 262164 гривні 70 копійок.

Також ОСОБА_7 усвідомлюючи, що перетин державного кордону України здійснюється незаконно, поза пунктом пропуску, передбачаючи можливість затримання працівниками правоохоронних органів або прикордонної служби, проінструктував ОСОБА_10 про неповідомлення ним обставин перетину державного кордону України та як себе поводити з працівниками правоохоронних органів в разі затримання.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, 23.01.2024, близько 19 год. 25 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля ТЦ «Магніт», по вул. Подільська, 21, у м. Хмельницькому, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за організацію незаконного перетину державного кордону України із Республікою Словаччина, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що в перерахунку у національну валюту згідно курсу Національного банку України становить 262164 гривні 70 копійок, після чого був затриманий працівниками правоохоронного органу».

Відповідно до протоколу затримання від 23.01.2024, під час проведення особистого обшуку у ході затримання ОСОБА_7 , у останнього, з-поміж іншого, було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551.

При цьому, слідчим суддею слушно зазначено, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки грошові кошти у сумі 1550 доларів США належать йому на праві власності, останній набув статусу підозрюваного, так як 24.01.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, клопотання про арешт підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом вірно встановлено, що згідно з п.2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання та що такий захід забезпечення кримінального провадження не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Аналізуючи матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Твердження представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, про те, що порушено строки, встановлені КПК України, накладення арешту на майно, оскільки відносно зазначених коштів слідчий вже звертався з клопотанням про накладення арешту на майно, але ухвалою слідчого судді від 26.01.2024 дане клопотання було задоволено частково та відмовлено у накладені арешту на зазначені кошти, які були вилучені під час особистого обшуку, в ході затримання в порядку ст.208КПК України, ОСОБА_7 , при цьому слідчим останні вчасно не були повернути підозрюваному, є безпідставними, оскільки дослідивши вказані обставини, слідчий суддя прийшов до висновку, що 24.01.2024 слідчим було подано клопотання про арешт ряду речей, у тому числі грошових коштів, вилучених 23.01.2024 під час проведення особистого обшуку в ході затримання ОСОБА_7 , щодо яких ініційоване означене клопотання, із зазначенням підстави такого арешту - збереження майна як речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.01.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання у частині накладення арешту на вилучені у ОСОБА_7 особисті кошти, зокрема: грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551 та грошові кошти у сумі 2760 грн., купюри наступних номіналів: 1000 грн. БН 4669545; 1000 грн. АН 5343166; 200 грн. ПЄ 5837806; 200 грн. ВЄ 2995788; 100 грн. АВ 4720078.; 100 грн. ЕЄ 9697439; 50 грн. АБ 9023175; 20 грн. АК 0704294; 20 грн. АР 2546008; 20 грн. ЕЗ 6101526; 20 грн. ЕЗ 6061710; 20 грн. ЕА 5087327; 10 грн. ЮБ 7869754, у зв`язку із їх невідповідністю критеріям речових доказів.

Таким чином, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - грошових коштів із метою їх збереження як речових доказів було подане слідчим у встановлений законом сорока восьми годинний строк і після відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання про їх арешт кошти мали бути повернуті ОСОБА_7 у зв`язку із втратою їх статусу як тимчасово вилученого майна.

Допущена слідчим бездіяльність щодо неповернення майна, в арешті якого слідчим суддею відмовлено, не є предметом розгляду даного клопотання і не є підставою для відмови у накладенні арешту на грошові кошти за іншою підставою з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а може бути оскаржена у порядку ст. 303 КПК України як бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, на що обгрунитовано звернув увагу слідчий суддя.

У даному випадку клопотання подане не відносно майна як тимчасового вилученого, оскільки оцінка грошовим коштам як тимчасово вилученого у ході особистого обшуку затриманого майна надавалася судом при розгляді 26.01.2024 клопотання про їх арешт з метою їх збереження як речових доказів і після того майно по суті втратило свій статус тимчасово вилученого, а у слідчого відповідно виник обов`язок щодо їх повернення.

Слідчий суддя підставно прийшов до висновку, що КПК України не пов`язує вирішення клопотання про арешт майна, у тому числі шляхом його задоволення, із встановленням його місцезнаходження та саме по собі виконання чи невиконання слідчим у подальшому обов`язку щодо повернення грошових коштів, у арешті яких відмовлено, ОСОБА_7 , у випадку встановлення такого, не указує на неможливість їх арешту із покладенням заборон щодо їх відчуження, розпорядження та користування, навіть при фактичному їх знаходженні у володінні ОСОБА_7 , а тому доводи представника ОСОБА_7 , з цих підстав, колегія суддів відхиляє.

Окрім того, жодною нормою КПК України не встановлено заборони накладення арешту на майно у зв`язку із його перебуванням у фактичному володінні підозрюваного.

Не містить КПК України також і норм, які би забороняли ініціювати накладення арешту щодо ідентичного майна, але за іншими правовими підставами, визначеними приписами ч. 2 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, з чим погоджується колегія суддів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_5 , на посилання в апеляційній скарзі про те, що зазначені кошти не належать ОСОБА_7 , були взяті у борг у брата ОСОБА_9 , на підставі боргової розписки, зазначив, що наявність даної розписки жодним чином не спростовує наявність у нього на момент вилучення права власності на вказане майно, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, відповідно до приписів ст.ст.1046,1047 ЦК України, зазначена розписка лише підтверджує право власності ОСОБА_7 на арештоване майно, тому оскаржувана ухвала про арешт грошових коштів в сумі 1550 доларів США, з метою забезпечення конфіскації, є цілком законною та вмотивованою, а тому не підлягає скасуванню.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що арештоване майно, а саме: грошові кошти у сумі 1550 доларів США, купюри номіналом: 100 доларів США наступних серій та номерів: FB 26296134; FE 25365942; FB 08874278; AB 01384839; AB 16381733; FB 06516053; AB 51497798; AB 62733510; AF 05295607; AA 84256989; DB 93886301; HC 20911967; FE 54890992; 50 доларів США наступних серій та номерів: IE 29562854; IC 18417075; JD 69000482; IB 44936223; IB 74068551, належать ОСОБА_7 , і у даному випадку таке обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження, станом на час прийняття рішення, вимагають вжиття саме такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Погоджуючись з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту грошових коштів, які зазначені в клопотанні прокурора, колегія суддів виходить з того, що накладення арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, повинен бути застосований з метою з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч.1,2,3 ст.170 КПК України.

З огляду на викладені обставини, керуючись ст. ст. 171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2024 року про накладення арешту на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його представника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3