УХВАЛА

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 756/17834/21

провадження № 51-1915ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

установив:

Як вбачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі статей 71, 72 КК України приєднано ОСОБА_5 до покарання призначеного за цим вироком частково не відбуте ним покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року, та остаточно призначено останньому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України захисник у своїй касаційні скарзі, хоч і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність і необґрунтованість судових рішень, проте не наводить доводи на обґрунтування цього у даному кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України.

Захиснику слід врахувати, що обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Як вбачається з поданої скарги, касатор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність , проте не вказує які норми матеріального і процесуального права були порушені судами та не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст. 413 КПК України.

Зокрема автору скарги слід врахувати те, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України. Проте викладаючи свої вимоги до суду касаційної інстанції захисник просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Шевченківського районного суду від 23 липня 2021 року та скасувати його. Також просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року і ухвалу Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року та застосувати Закону України № 3342-ІХ від 23.08.2034 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань».

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 424 КПК України чітко визначено, які рішення можуть бути оскарженні в касаційному порядку. Так, із касаційної скарги не вбачається чи оскаржувався в апеляційному порядку вирок Шевченківського районного суду від 23 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 , а відтак указана обставина позбавляє суд касаційної інстанції можливості встановити чи є це судове рішення таким, що може бути переглянуте у касаційному порядку.

При цьому, у разі, якщо особа оскаржує судові рішення у різних кримінальних провадженнях, за різними єдиними унікальними номерами (ЄУН), вона вправі подати касаційну скаргу на кожне із них окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності чи необґрунтованості у порядку передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, або визначеною процедурою поновлення такого строку.

Таким чином, вимоги захисника ОСОБА_4 у касаційній скарзі не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК України, а тому підлягають уточненню.

Також на виконання вимог ч.5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги необхідно додати копії оскаржуваних судових рішень, оскільки, касаційна скарга надійшла без зазначених у ній додатків, про що відповідальними особами відділу опрацювання (канцелярії) управління забезпечення автоматизованого документообігу Касаційного кримінального суду Верховного суду 09 квітня 2024 року складено акт № 1437.

Крім того, в порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано її копії та додатків до неї в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження (не вистачає 3 копій касаційної скарги і 4 копій оскаржуваних судових рішень).

Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху.

Встановити захиснику ОСОБА_4 десятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3