У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1028/24

Провадження № 1-в/183/128/24

30 травня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівка, Новомосковського району Дніпропетровської обл., громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 01.02.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

- 05.02.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

за участю представника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 , прокурора

ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що при ухвалені вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 стосовно ОСОБА_4 не було враховано вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 стосовно ОСОБА_4 , та не визначено остаточний строк покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні представник Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання, з огляду на неможливість складання за сукупністю злочинів кримінальних правопорушень у виді штрафу та позбавлення волі з іспитовим строком.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Представником орану пробації Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області долучено до матеріалів справи відомості щодо звернення до органів поліції із матеріалами про проведення подальших розшукових заходів щодо ОСОБА_4 , з огляду на неможливість встановити місцезнаходження засудженого.

Оскільки, відповідно ч. 5 ст. 539 КПК України, неявка в судове засідання учасників судового провадження за вищевказаних обставин не перешкоджає проведенню судового розгляду, клопотання розглянуто за відсутності засудженого ОСОБА_4 .

Суд, дослідивши клопотання та матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Так, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 засуджено 01.02.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

В подальшому, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вказані вироки набрали законної сили у встановленому законом порядку.

З аналізу вищевказаних вироків слідує, що до постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024, засуджений ОСОБА_4 , 29.01.2024, вчинив нове кримінальне правопорушення,тобто до ухвалення попереднього вироку.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Разом з цим, положення ч. 3 ст. 72 КК України передбачає, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ч. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Так, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті (ст. 53 КК України).

Пунктом 8 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2018 за № 1301/5, передбачено, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Отже, з огляду на викладене та виходячи з суті штрафу, як основного виду покарання, його виконання здійснюється реально, шляхом сплати, визначеної судом, певної суми грошових коштів.

Аналізуючи положення ст. 70,72 КК України, суд приходить до висновку, що призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 за ч. 4 ст. 246 КК України у виді позбавлення волі з іспитовим строком та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу є недопустимим, оскільки штраф підлягає реальному виконанню, у зв`язку з чим кожний із зазначених вище вироків повинен виконуватися самостійно.

Таким чином, клопотання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 70,72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про призначення ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України відмовити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 про визнання ОСОБА_4 винним за ч. 4 ст. 246 КК України та призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з іспитовим строком на 2 (два) роки та вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 про визнання ОСОБА_4 винним за ч. 1 ст. 309 КК України та призначення йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1