КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

її представника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

та його захисника - ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 24 січня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області звільнив ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000933 від 15.10.2018 року, - закрив, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цією ж ухвалою суд першої інстанції залишив без розгляду цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , скасував арешт на транспортні засоби, накладений ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від18.10.2018 року, а також вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, встановивши, що з моменту вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке мало місце 15 жовтня 2018 року, минуло п`ять років, дійшов висновку про достатність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені за ч. 1 ст. 286 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, за правилами ч. 1 ст. 49 КК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року у справі № 363/1416/20, відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності із застосуванням положень ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та продовжити судовий розгляд кримінальної справи.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт, посилається на те, що зазначена ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, винесеною без дослідження обставин кримінального провадження, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Як зазначає апелянт, прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності констатує факт вчинення особою кримінального правопорушення, за який її було звільнено, тобто суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Натомість, як звертає увагу апелянт, судом залишено поза увагою, що майже протягом шести років, з дня вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_8 не розкаявся, жодних кроків на відшкодування спричиненої злочином майнової та моральної шкоди не здійснив, або примирення з потерпілими.

Крім того, судом не досліджено жодного доказу у справі та не допитано обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також представник зазначає, що під час досудового розслідування було проведено декілька обов`язкових довготривалих експертиз, а під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, судові засідання неодноразово відкладались, в тому числі, через запровадження в країні карантинних заходів, у зв`язку з епідемією коронавірусної хвороби та проходження військової служби обвинуваченим, у зв`язку з чим станом на січень 2024 року, судовий розгляд ще не був завершений.

При цьому, апелянт зазначає, що судом не було вжито жодних заходів для встановлення дійсного місця перебування чи проходження військової служби обвинуваченим, щодо його можливості брати участь у судовому засіданні особисто чи дистанційно, у зв`язку з чим, вважає було порушено приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, на думку представника потерпілої, суд мав право на підставі Закону № 2201-ІХ від 14.04.2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», яким ч. 1 ст. 335 КПК України викладено в новій редакції, яка дозволяла зупинити судове провадження, у зв`язку із тим, що обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період до звільнення такого обвинуваченого з військової служби.

Серед іншого апелянт зазначає, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд, не врахував того факту, що потерпіла заперечувала щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, а судом не вирішено питання щодо відшкодування заподіяної шкоди потерпілій внаслідок вчиненого злочину.

Зважаючи на це, апелянт вважає, що ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, обвинувачено та його захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження, в даному випадку сторона захисту, звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно вимог ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як прямо передбачено положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три років - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_8 , згідно вимог ч. 4 ст. 12 цього Кодексу, відноситься до нетяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачене основне покарання у виді: штрафу в розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виправних робіт на строк до двох років; арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, обвинувальний акт відносно якого надійшов для розгляду до Вишгородського районного суду Київської області, під час розгляду зазначеного обвинувального акта захисники обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернулись до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, в якому просили закрити кримінальне провадження № 0000933 від 15.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглядаючи вказане клопотання у присутності сторін кримінального провадження та представника потерпілої, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, в тому числі щодо обов`язку з`ясувати думку потерпілої сторони щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, яку представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 висловив під час судового засідання як в усній формі, так і шляхом подання суду окремого письмового клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та наполягав на продовженні судового розгляду кримінального провадження щодо останнього аж до винесення вироку у справі та розгляду по суті заявленого у справі цивільного позову.

Виходячи з наведених вище вимог закону та встановлених під час судового розгляду обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність законних підстав для задоволення клопотання захисників обвинуваченого про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, а також для закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Що ж стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі представника потерпілої, то колегія суддів не може визнати їх обґрунтованими та такими, що дають достатні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на таке.

По-перше, в апеляційній скарзі представника потерпілої не наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б свідчили про те, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, суперечать вимогам норм матеріального та процесуального права, зокрема вимогам ст. 49 КК України та вимогам ст. 284 КПК України.

Більш того, за відсутності даних про те, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення ухилялася від досудового розслідування або суду, а також даних про те, що до закінчення строків, зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України, особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо така особа не заперечує проти такого рішення, є обов`язком, а не правом суду.

По-друге, відповідно до вимог закону, ставлення обвинуваченого до висунутого проти нього обвинувачення, так само як і думка потерпілого (потерпілої) чи його (її) представника щодо можливості звільнення особи, зокрема ОСОБА_8 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в даному конкретному випадку, не має будь-якого принципового значення, оскільки підставою для такого рішення є закінчення строків, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої про те, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 335 КПК України, мав можливість зупинити судове провадження до звільнення ОСОБА_8 з військової служби, то вони взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до однієї із загальних засад кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а згідно ч. 3 цієї статті, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені цим Кодексом до його повноважень.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, сторони кримінального провадження, так само як і потерпіла сторона не звертались до суду з клопотанням про зупинення судового провадження, з підстав, передбачених ст. 335 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, відповідно до вимог ст. 49 КК України, зупинення судового провадження з підстав призиву обвинуваченого для проходження військової служби за призивом під час мобілізації, не є підставою для зупинення перебігу давності, оскільки таке зупинення судового провадження не пов`язане з ухиленням обвинуваченого від явки до суду.

По-третє, всупереч доводам апеляційної скарги представника потерпілої, прийняте судом рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності не позбавляє потерпілої права на відшкодування спричиненої їй як моральної, так і майнової шкоди, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для висновку про те, що судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовані положення Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ та «Про внесення змін до кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 14.04.2022 № 2201-ІХ, а тому вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, аухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року, відповідно до якої суд звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000933 від 15.10.2018 року щодо нього, - закрив, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, аухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2024 року, відповідно до якої суд звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000933 від 15.10.2018 року щодо нього, - закрив, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 363/1416/20

Номер провадження : 11-кп/824/2954/2024

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1