Провадження №1-кс/337/311/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Слідчий суддя Хортицького районного суду міста Запорожжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя клопотання заступника начальника СВ Відділу поліції №5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоукраїнка, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, який проходить військову службу на посаді гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на посаді «солдат», не одруженого, неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 25.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення СВ Відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , звернулася до слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000311 від 25.07.2023.

Клопотання обґрунтовано тим, що 08.02.2023 наказом начальника штаба військової частини НОМЕР_1 № 45 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» та він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, солдат ОСОБА_6 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В свою чергу, солдат ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, з 24 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року солдат ОСОБА_6 проходив стаціонарне лікування у КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР в м. Запоріжжя.

Далі, 04 травня 2023 року солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, діючи в умовах воєнного стану, після закінчення лікування, не з`явився до місця служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 , при цьому ОСОБА_6 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв до 17 квітня 2024 року, коли був виявлений співробітниками відділу поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Такі умисні дії ОСОБА_6 за викладених вище обставин кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто нез`явлення до місця служби з метою ухилитися від військової служби, з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану.

18.04.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

18.04.2024 о 12.15 год. підозрюваному ОСОБА_9 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 вручені клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними в ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема:

матеріалами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2023 № 148, згідно матеріалів яких встановлено, що ОСОБА_6 проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня № 9» ЗМР в період з 24.04.2023 до 03.05.2023, після чого з 04.05.2023 не заявився за місцем дислокації підрозділу та відсутній на військовій службі. Згідно матеріалів службового розслідування солдат ОСОБА_6 заохочень не мав, зарекомендував себе з негативної сторони;

протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та які пояснили, що після проходження лікування (04.05.2023) солдат ОСОБА_6 , який проходив службу разом із свідками, до місця дислокації військової частини не з`явився, поважних причин не повідомив, що призвело до порушення військової дисципліни та негативно впливає на боєздатність та бойову готовність підрозділу, а також на стан виконання на підрозділ бойових завдань;

випискою із медичної картки КНП «Міська клінічна лікарня № 9» ЗМР стаціонарного хворого ОСОБА_6 , згідно якої 24.04.2023 останній поступив на стаціонарне лікування, а 03.05.2023 був виписаний з лікарні у зв`язку з порушенням режиму, а саме 03.05.2023 під час вечірнього обходу чергового лікаря ОСОБА_6 був відсутній в палаті та на території лікарні, на зв`язок не виходив;

протоколами допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які пояснили, що проживають в будинку АДРЕСА_4 та знають ОСОБА_6 , який проживає в квартирі АДРЕСА_5 , та якого бачать майже кожного дня протягом року за місцем проживання;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що разом з нею проживає її син ОСОБА_6 , який у лютому 2022 року почав проходити службу в ЗСУ, та у зв`язку з травмою пальця лікувався у лікарні в період з 24.04.2023 до 04.05.2023, після чого знаходився за місцем мешкання та не повертався до військової частини так як боявся брати участь у військових діях.

Необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладена необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Цей ризик підтверджується, тим що солдат ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, у тому числі виїхати за межі території України.

Крім того, 11.08.2023 ОСОБА_6 вже було доставлено до ТУ ДБР м. Мелітополя та останньому було вручено направлення на ВЛК, однак ОСОБА_6 не пройшов ВЛК та до органу досудового розслідування не з`явився;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Цей ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення.

При цьому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Такий ризик підтверджується, зокрема, тим що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення. Такий ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , в період воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема, самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Окрім цього, недбале ставлення ОСОБА_6 до військової служби та покладених на нього обов`язків, його противоправні дії підривають бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструють негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.

Крім того ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявне відносно нього кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, продовжував вчиняти кримінальне правопорушення.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_6 слідчий вважає неможливим, оскільки, такі заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, особливо в умовах воєнного стану.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також слідчий вважає за необхідне не визначати підозрюваному розмір застави.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували.

Підозрюваний ОСОБА_6 пояснив, що є військовослужбовцем, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . У квітні 2023 року був направлений на лікування. Коли його виписали з лікарні, він пішов додому, проте по дорозі його побили невідомі, у зв`язку з чим він лікувався дома, до лікарів та правоохоронних органів не звертався. Проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із бабусею ОСОБА_16 , яка має інвалідність і він за нею доглядав. При цьому його мати та бабуся не хотіли відпускати його на службу. Роботу він не шукав, жив на підробітках. Через деякий час звернувся до ОСОБА_17 військомату, оскільки не міг дізнатися розташування своєї військової частини. У військоматі йому повідомили, що потрібно звернутись до ВСП. Він звернувся до ВСП, але там з приводу його питання нічого не повідомили. Про те, що порушено кримінальне провадження не знав. Однак не заперечує, що від слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі отримував у серпні 2023 року направлення на ВЛК. Але ВЛК повністю не пройшов, не здав аналізи, висновку не отримав. Розуміє, що після лікування повинен був повернутись до своєї військової частини, але він не знав її розташування, а його пошуки не дали результату. Від органів досудового розслідування він не переховувався, постійно мешкав разом з бабусею за однією адресою, наразі з ним та бабусею мешкає його мати ОСОБА_15 . Має щире бажання проходити військову службу. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що дії ОСОБА_6 не свідчать про умисне ухилення останнього від військової служби. Слідчий та прокурор не довели наявність ризиків, зазначених у клопотанні, зокрема, ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Підозрюваний самостійно прийшов до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. При цьому на утриманні у підозрюваного перебуває його бабуся, яка похилого віку, має інвалідність. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є:1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Водночас, за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Оцінивши викладені в клопотанні слідчого обставини, додані до клопотання на їх підтвердження докази, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, внесені до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, в ході якого встановлена причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення та його у встановленому КПК України порядку повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Суд також враховує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що клопотання містить достатньо даних для висновку про причетність підозрюваного до злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і така вірогідність є достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Також суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слідчий суддя враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя погоджується з існуванням ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років, підозрюваному в разі визнання його винуватим, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування відорганів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на свідків, обумовлюється тим, що певне коло свідків у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_6 проходили військову службу, певні свідки є його знайомими або входять до кола його спілкування, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на таких осіб, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, який передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, обумовлюються тим, що підозрюваний перебуваючи на волі, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує ігнорування ОСОБА_6 встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що останньому інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень підозрюваним тільки збільшується.

Отже, оцінивши обставини справи, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на те, що не існує будь-якого ризику, у тому числі, переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, оскільки він самостійно прибув до суду для розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, не переховувався та не має наміру переховуватися далі, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутої ОСОБА_6 підозри та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність даних щодо тривалого неповернення його на військову службу, які в своїй сукупності переконливо доводять існування зазначених вище ризиків, у тому числі втечі.

Також слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який працездатного віку, неодружений, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання, а також його соціальні зв`язки.

Проте, такі обставини, як наявність у підозрюваного постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, а саме матері та бабусі похилого віку, яка має 3-ю групу інвалідності, а також те, що він раніше не судимий в силу ст.89 КК України, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у т.ч. домашнього арешту, вказують і норми ч.8 ст.176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд вважає, що характер та ступінь тяжкості діяння, в якому ОСОБА_6 підозрюється, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний заходу вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, у зв`язку з чим клопотання заступника начальника слідчого відділення СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 слід задовольнити.

Разом з тим, слідчий суддя вважає можливим визначити підозрюваному заставу, як альтернативний запобіжний захід, виходячи з наступних підстав.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи всі обставини справи, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані, що його характеризують, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження, матеріальне забезпечення, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, яка складатиме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 242240,00 грн., оскільки застава в такому розмірі, на переконання слідчого судді, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України та це є мінімальним розміром застави, який визначений в п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Підстав для беззаперечної неможливості застосування такого альтернативного запобіжного заходу на цій стадії кримінального провадження, судом не встановлено.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись, ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Відділу поліції №5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком 60 днів, тобто до 17 червня 2024 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту негайно в залі суду.

Визначити ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід, в розмірі80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, яка у будь-який момент протягом дії ухвали може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0001205, отримувач - ТУ ДСАУ в Запорізькій області, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, , код МФО 820172.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду, із визначеною ними періодичністю; 2) не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Хортицького районного суду міста Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, захиснику, прокурору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 19.04.2024 о 12.45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1