Номер провадження: 11-кп/813/1431/24
Справа № 521/4790/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000707 від 24.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 та ч.1 ст. 263 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , до кожного з них окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 02.06.2024 року включно, із зменшенням розміру застави до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції врахував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, відомості про особу обвинувачених та послався на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі ризику переховуватись від суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, наступне:

- прокурором не доведено та жодних чином не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- стороною обвинувачення не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце мешкання в м. Одесі, за місцем мешкання та за останнім місцем служби характеризується позитивно, на утриманні в нього перебуває дружина, тобто має міцні соціальні зв`язки. Також зазначає про занадто великий розмір застави, який є явно несправедливим до обвинуваченого.

Просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказана ухвала безпідставна і підлягає скасуванню з наступних підстав:

- стороною обвинувачення жодним чином не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явились, до початку судового розгляду подали клопотання про розгляд апеляційних скарг без їх участі.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В апеляційній скарзі питання щодо особистої участі обвинувачених не порушується.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження.

Згідно до приписів ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Малиновському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000707 від 24.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 та ч.1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг захисників, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинувачених і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ними процесуальних обов`язків.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були враховані при прийнятті попередніх рішень суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про те, що сторона обвинувачення не надала доказів, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховування обвинувачених від суду, зважаючи що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за їх вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, перебуваючи на волі, останні будуть мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є учасниками кримінального провадження, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує доводи клопотання прокурора відносно того, що обвинувачені обізнані з місцем проживання свідків, які ще не допитані судом, та те, що можуть впливати на них, що свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені судом першої інстанції ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинувачених, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ними позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисників щодо визначення занадто непомірного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Колегія судів звертає увагу, що оскаржуваною ухвалою було зменшено розмір застави до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та складає 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, оскільки на думку суду саме такий розмір забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_10 одружений та має дитину, місце постійного проживання в м. Одесі, має посвідку на постійне проживання в Україні, проте зазначені обставини не виступають переконливими підставами для зменшення розміру застави, визначеної оскаржуваною ухвалою суду, з огляду на обставини вчинення злочину, у якому останній обвинувачується, характеристику його особи та наявності у кримінальному провадженні ризиків, наведених апеляційним судом вище.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаних обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000707 від 24.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 та ч.1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4