ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001079 від 22 вересня 2023 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.11.2020 вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська за ч.2 ст.289, ст.69, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 07.03.2023 звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 22.09.2023 близько 00:10 ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачив транспортний засіб мотоцикл марки «SUZUKI» моделі DL650A, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення повторного незаконного заволодіння транспортним засобом. Він визначив в якості об`єкта свого злочинного посягання вищевказаний транспортний засіб марки «SUZUKI» моделі DL650A, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, 22.09.2023 близько 00:10, знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_7 підійшов до зазначеного вище транспортного засобу та почав котити його у напрямку вул.Великої у м.Дніпрі, чим розпочав рух транспортного засобу, який у подальшому був вилучений під час проведення обшуку за адресою тимчасового проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_7 незаконно повторно заволодів транспортним засобом, а саме: мотоциклом марки «SUZUKI» моделі DL650A, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/104-23/33483-АВ від 25.09.2023 становить 94164,15 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що протягом 2000-2020 років ОСОБА_7 вчинив ряд умисних кримінальних правопорушень, у більшості проти власності, за які 10 разів засуджувався до покарання у виді позбавлення волі. Прокурор звертає увагу на те, що звільнившись востаннє з місць позбавлення волі 07 березня 2023 року обвинувачений 22 вересня 2023 року, тобто через незначний проміжок часу, вчинив новий умисний злочин, що свідчить про те, що мета покарання не була досягнута. Окрім наведеного, прокурор вважає, що судом помилково визнано в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Прокурор вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини спрямовано на уникнення справедливого покарання та помилково розцінено судом як щире каяття. При цьому, на думку прокурора, добровільним відшкодуванням збитків не може вважатись повернення потерпілому майна, вилученого у обвинуваченого під час обшуку. На думку прокурора, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому рішення суду в частині застосування положень ст. 75 КК України є необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, має на утриманні матір похилого віку, працює без офіційного працевлаштування збірником меблів, має стабільний дохід.

З урахуванням наведених обставин, а також позиції прокурора щодо можливого виправлення обвинуваченого без відбування покарання, суд дійшов висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку колегія суддів погоджується.

Ті обставини, що ОСОБА_7 свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки, дають підстави вважати недоцільним призначення більш суворого основного покарання.

Окрім цього, колегія суддів враховує також й стан здоров`я обвинуваченого, підтверджений даними медичної документації, зокрема діагностовану мієлому, а також надані суду відомості про залучення обвинуваченого під час воєнного стану до територіальної оборони.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий та вчинив злочин через незначний проміжок часу після звільнення, хоча і мають місце, проте підстав вважати, що мета призначеного йому востаннє покарання не була досягнута свідчити не можуть.

Разом із цим, не є обґрунтованими й доводи прокурора про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інших злочинів. Колегія суддів зазначає, що за умови доведення винуватості обвинуваченого в інших злочинах, питання про призначення йому остаточного покарання має бути вирішено судом з урахуванням положень ст. 70 або ст. 71 КК України.

З огляду на викладене, доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4