печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6094/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И В:

07.02.2024 року Старший слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовує тим, що Слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 року № 32/321/501/13т, Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» лейтенанта ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) було мобілізовано на військову службу. Лейтенант ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання обов`язків передбачених черговою зміною добового наряду ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч вимог вищевказаного законодавства України, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин. Так, приблизно о 18 год. 20 хв. 08.03.2022 військовослужбовці чергового підрозділу добового наряду ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: старший лейтенант ОСОБА_8 , лейтенант ОСОБА_4 , старший сержант ОСОБА_9 та солдат ОСОБА_10 , на виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 12-ДН від 07.03.2022, доставили харчування до посту № НОМЕР_1 (приміщення відділення АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд. 7).

Після цього, лейтенант ОСОБА_4 разом із вказаними вище військовослужбовцями чергового підрозділу добового наряду ІНФОРМАЦІЯ_2 на автомобілі марки «HONDA» моделі «CR-V» д.н.з. НОМЕР_2 попрямували до кав`ярні розташованої біля буд. АДРЕСА_1 . У подальшому, прибувши до вказаної кав`ярні військовослужбовці чергового підрозділу добового наряду ІНФОРМАЦІЯ_2 у складі старшого лейтенанта ОСОБА_8 , лейтенанта ОСОБА_4 , старшого сержанта ОСОБА_9 та солдата ОСОБА_10 вживали каву та у період між 18 год. 30 хв. до 18 год. 40 хв. 08.03.2022 помітили як зі двору буд. АДРЕСА_1 виїхав автомобіль марки «Renault» моделі «Fluence» д.н.з. НОМЕР_3 та рухався у їхню сторону. У вказаному автомобілі знаходились громадяни України - на водійському сидінні ОСОБА_11 , праворуч від нього на пасажирському сидінні - ОСОБА_12 . Вказані особи які перебували в автомобілі не входили до складу військових формувань російської Федерації, а їхали після завезення продуктів харчування та невстановленого досудовим розслідуванням товариша на ім`я « ОСОБА_13 » до місця його проживання (один із будинків по АДРЕСА_1 ). Разом із тим, офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенант ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на перевищення військовою службовою особою службових повноважень, без попередження та не пересвідчившись, що у автомобілі марки «Renault» моделі «Fluence» д.н.з. НОМЕР_3 відсутні особи, які входять до складу військових формувань Російської Федерації, у період між 18 год. 30 хв. до 18 год. 40 хв. 08.03.2022, перебуваючи на розі буд. АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, з мотиву хибного сприйняття інтересів служби, з метою умисного протиправного заподіяння смерті особам, які знаходились у зазначений двох автомобілях, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», п. 15, п. 20 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан № 1455, вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках із дотриманням особливого порядку та за відсутності цих умов, з ввіреної йому бойової нарізної вогнепальної зброї - ручний кулемет Калашникова «РПК», № НОМЕР_4 , калібру 5,45х39 мм., здійснив 45 пострілів в бік автомобіля марки «Renault» моделі «Fluence» д.н.з. НОМЕР_3 , спрямованих на ураження осіб, які перебували у вказаному автомобілі. Своїми умисними та протиправними діями, які явно виходили за межі наданих повноважень, офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенант ОСОБА_4 , внаслідок зазначених пострілів із ввіреної йому вищевказаної бойової нарізної вогнепальної зброї наніс ОСОБА_11 наскрізне проникаюче та сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення живота з ушкодженням печінки, що супроводжувалося масивною внутрішньою і зовнішньою кровотечою та призвело до гострої крововтрати, що в свою чергу спричинило смерть ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на місці події, а також спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 у вигляді: вогнепального кульового проникаючого поранення грудної клітини зліва: рани (округлої форми діаметром 1,0 см) на рівні 7 ребра по переднє-пахвовій лінії, рану у 8 міжребір`ї по лопатковій лінії від яких спрямовані ранові канали, з пошаровим пошкодженням шкіри та м`яких тканин на рівні грудної клітки, що проникають у плевральну порожнину з руйнуванням 7, 8, 9, 10, 11 ребер, паренхіми легені по ходу ранового каналу (розмірами ураження 15x4 см), з наявністю стороннього металевого тіла, ускладнений лівобічним гемопневмотораксом; вогнепального кульового проникаючого поранення грудної клітини справа: рани в проекції в проекції по нижнє-грудного відділу хребта, 8 ребра по навколохребцевій лінії, 10 міжребір`я справа, від яких спрямовані ранові канали, з пошаровим пошкодженням шкіри та м`яких тканин на рівні грудної клітки, що проникають у плевральну порожнину, крововилив в паренхіму нижньої долі правої легені, ускладнений правобічним гемопневмотораксом; вогнепального кульового проникаючого поранення торако-абдомінальне поранення: рани в поперековій ділянці зліва (визначити морфологію за даними дослідженої документації не можливо) від якої спрямований рановий канал, з пошаровим пошкодженням шкіри та м`яких тканин, заднього скату лівого купола діафрагми (розміром до 2,0 см), розтрощенням паренхіми селезінки, з фрагментуванням її на шматки; розривиом серозної оболонки поперечно-ободової кішки, ускладнений гемоперитонеумом, виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для заподіяння ОСОБА_12 смерті, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останньому було своєчасно надано медичну допомогу. ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. 06.02.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця події від 08.03.2022;відомістю закріплення зброї за ротою охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1 від 24.02.22;наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 2-ВС від 24.02.2022; наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині про склад добового наряду) № 12-ДН від 07.03.2022;висновком експерта Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 022-20-877-2022 від 17.01.2023;висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-22/27328-БЛ від 16.11.2022; висновком експерта відділу судово-медичної експертизи живих осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-431-2022 від 11.07.2022; речовими доказами (ручний кулемет Калашникова «РПК», № НОМЕР_4, калібру 5,45х39 мм., гільзи у кількості 44 шт., 3 кулі (рештки кулі) виявлені в тілі ОСОБА_11 ); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 20.07.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.07.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 20.07.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 06.04.2022; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто в умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі повноважень, що спричинили тяжкі наслідки, вчинені в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України та у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також у закінченому замаху на вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, наголошуючи на існуванні ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та вважає, що в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України. Вважає, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Отже, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, може впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`як. Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що підозра є необґрунтованою. Зауважив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Твердження прокурора, про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що є підставою для застосування до нього міри запобіжного заходу, є безпідставними. З урахуванням наведеного адвокат просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .. Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію захисника. Повно та всебічно дослідивши матеріали поданого клопотання, заслухавши прокурора, думку захисника та підозрюваного, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 зазначеної статті встановлено мету застосування запобіжного заходу, яка полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Зокрема, ст. 132 КПК України передбачає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно, і ст. 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Обґрунтованість підозри містить наступне: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом та мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні "Нечипорук і Йонкало проти України" (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32). ЄСПЛ в рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" (Murray v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, N 300-A) зазначив наступне: «Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри». Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Пункт 3 ч.1 ст.276 КПК зазначає, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку: «наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення». Згідно з п. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Саме достатність доказів згадується в п.1 ст.94 КПК: Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Тобто, слідчий суддя повинен перевірити для початку належність, допустимість та достовірність доказів, а сукупність належних, допустимих, достовірних доказів - з точки зору достатності. Тобто, для повідомлення особи про підозру має бути склад кримінального правопорушення та достовірні, належні, допустимі, а в сукупності достатні докази для повідомлення особи про підозру. Для повідомлення особи про підозру як мінімум треба мати в наявності: суб`єктивну сторону злочину, суб`єкт злочину, об`єктивну сторону злочину, об`єкт злочину, та достатні докази для підтвердження наявності цих елементів складу злочину. Зважаючи на положення ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї. Частиною 1 ст. 193 КПК України встановлено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Також ч. 1 ст. 194 КПК України вказується, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. З усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»). Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів. Виходячи із зазначеного, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор. Стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано доказів того, що підозрюваний має намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього, може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями, натомість у судовому засіданні підозрюваний зазначив, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду він не має, будь-яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування не буде, а відтак приходжу до висновку, що заявлені ризики стороною обвинувачення не містять доказового обґрунтування та до таких доводів прокурора слідчий суддя ставиться критично. Крім того, слідчим, прокурором не долучено до матеріалів клопотання постанову групи прокурорів, слідчих за 2022 рік, експертиза містить виправлення. Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами для обраня найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, окрім того, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування і менш суворого запобіжного заходу, у зв`язку із недоведеністю існування ризиків.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 13.02.2024 року о 14-10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1