ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/899/24 Справа № 183/9023/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000570 від 10 вересня 2021 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новомар`ївка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року ОСОБА_7 передано на поруки трудовому колективу ФГ Федорик, звільнено останню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею на поруки,та закрито кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Витрати на залучення експерта (висновки судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-21/31197-ІТ від 12.10.2021 у розмірі 1372,96 грн. та комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/104-21/31654 від 27.10.2021 у розмірі 4118,88 грн.), що складають 5491 гривні 84 копійок, віднесено на рахунок держави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши що обвинувачена ОСОБА_7 є членом трудового колективу ФГ «Федорик», що підтверджується, зокрема, наказом ФГ «Федорик» № 3 від 28.03.2023 про прийняття її на посаду секретаря, керувався тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обвинувачена ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала та щиро кається. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що обвинувачена може бути звільнена від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки трудовому колективу за умови, що протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру і не порушуватиме громадського порядку.

За змістом обвинувального акта ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що 10 вересня 2021 року приблизно о 08 годині 00 хвилин вона, керуючи технічно справним автомобілем «Hundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 46,2 км/год., по автодорозі розташованій по вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської області, зі сторони вул. 195 Стрілецької Дивізії в напрямку вул. Сучкова, де в цей час в районі будинку № 31, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не зменшила швидкість, а в разі потреби не зупинилася, щоби не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги з ліва на право по відношенню руху автомобіля «Hundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по нерегульованому пішохідному переході, тим самим створила для неї небезпеку та допустила наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху. Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 перебуває у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у виді забою (гематоми) м`яких тканин потиличної області голови, синців на зовнішній поверхні правого плечу, правого ліктьового суглобу, в області лівого надпліччя і лівого плечового суглобу, синця та садна на зовнішній поверхні правої гомілки, саден в області правого ліктьового суглобу, струсу головного мозку, закритих переломів правої лобкової, правої сідничної і крижової кісток тазу, у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я на строк, перевищуючий 21 день.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу змінити в частині вирішення процесуальних витрат. Зазначити в мотивувальній частині ухвали, що процесуальні витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у розмірі 1372,96 грн. та комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи у розмірі 4118,88 грн., що у сумі складають 5491 гривні 84 копійок, слід віднести на рахунок держави.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що у відповідності з вимогами ст.ст. 124, 126, 368, 374 КПК України у разі закриття кримінального провадження процесуальні витрати належить віднести на рахунок держави. Між тим, суд хоча і застосував зазначені вимоги закону, проте у мотивувальній частині ухвали вказав на необхідність стягнення процесуальних витрат з обвинуваченої.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор зазначає, що судом не перевірено належним чином наявність у ОСОБА_7 трудових відносин з ФГ Федорик, а саме не досліджено копії трудової книжки та трудового договору, натомість надано перевагу лише наказу про призначення останньої на посаду секретаря. Поряд із цим, прокурор звертає увагу на те, що на зборах були присутні сім осіб з трудового колективу, які одностайно ухвалили рішення про звернення до суду з клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та передання її на поруки трудового колективу. Разом із цим, серед вказаних осіб був лише один член ФГ, а саме його засновник, в той час як решта осіб не відносяться до складу членів ФГ. При цьому, інші дев`ять членів, що входять до складу ФГ як засновники, участі у зборах не приймали. Окрім цього, прокурор звертає увагу на те, що обвинувачена не була присутня під час загальних зборів, його протокол було підписано не усіма часниками трудового колективу, а сам протокол містить лише загальне формулювання про зобов`язання здійснення виховних заходів, тобто не визначає чітких умов передання ОСОБА_7 на поруки трудового колективу. Серед іншого, прокурор також звертає увагу на віддаленість ФГ від місця проживання ОСОБА_7 та вказує на те, що каяття обвинуваченої неможливо вважати щирим. Прокурор зазначає, що обвинувачена не відшкодувала потерпілій завдані збитки в повному обсязі, а тому каяття ОСОБА_7 в такому разі слід вважати уявним.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Апелянт зазначає, що окрім тілесних ушкоджень наслідком кримінального правопорушення для потерпілої є порушення звичного способу життя через необхідність постійного перебування в закладах охорони здоров`я, тривалого знаходження у ліжку без руху, неможливість вільно пересуватись, працювати та спілкуватись з людьми, тощо. Зазначені моральні страждання оцінені потерпілою у 300000 грн. та на її погляд є обґрунтованими. На переконання представника потерпілої, щирого каяття з боку обвинуваченої немає, оскільки остання, маючи постійний дохід, лише одноразово перерахувала потерпілій 24000 грн. Готовність обвинуваченої відшкодувати збитки адвокат вважає уявною, оскільки сплатити решту збитків ОСОБА_7 погодилась лише за умови підписання в подальшому заяви про відсутність будь-яких претензій. Що стосується передання обвинуваченої на поруки, то на переконання захисника, зазначене рішення вимогам закону не відповідає. Апелянт зауважує, що судом не було належним чином встановлено, чи здатен трудовий колектив, який не має жодного відношення до підготовки водіїв, перевиховати ОСОБА_7 та у який саме спосіб це відбуватиметься під час сільськогосподарського виробництва у відношенні секретаря підприємства, що відповідатиме в такому разі практиці ВС. Окрім наведеного, суд проігнорував й доводи обвинувачення в частині необхідності позбавлення обвинуваченої права керування транспортними засобами, що буде сприяти виправленню останньої.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника потерпілої, які апеляційні скарги підтримали, обвинуваченої та її захисника, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом дотримано не було.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

За змістом зазначеної норми обов`язковим елементом підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України є наявність клопотання колективу підприємства, установи чи організації про передачу цієї особи на поруки.

Ініціатива щодо порушення клопотання про передачу особи на поруки може виходити від трудового колективу, самого винного або його родичів, а також від суду, прокурора, слідчого чи особи, яка проводить дізнання. За клопотанням колективу прокурор, слідчий інформують збори про обставини вчиненого злочину невеликої або середньої тяжкості.

Клопотання про передачу особи на поруки - це письмове звернення колективу, прийняте на його загальних зборах, до слідчого, прокурора або суду з мотивованим проханням звільнити певну особу - члена колективу від кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин та визначенням взаємних зобов`язань колективу і цієї особи протягом строку поруки: колектив зобов`язується взяти особу під контроль і здійснювати щодо неї заходи виховного характеру, а ця особа, у свою чергу, зобов`язується виправдати довіру колективу законослухняною поведінкою та сумлінною працею на підприємстві, в установі або організації, не ухилятися від заходів виховного характеру колективу, не порушувати громадського порядку тощо.

Якщо суд виносить ухвалу про закриття кримінального провадження у справі, тобто звільняє особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу, таке звільнення носить для цієї особи неостаточний, умовний характер, оскільки закон передбачає певні умови, які ставляться до поведінки особи, переданої на поруки, а саме: ця особа протягом року з дня передачі її на поруки повинна: 1) виправдати довіру колективу; 2) не ухилятися від заходів виховного характеру; 3) не порушувати громадського порядку.

Невиправдання довіри колективу може виражатися в систематичному або грубому порушенні правил внутрішнього розпорядку на підприємстві, в установі чи організації; невиконанні особою обіцянок щодо своєї поведінки, які вона давала на загальних зборах колективу при вирішенні питання про передачу її на поруки; ухиленні від контролю з боку колективу; вчиненні нового злочину чи іншого правопорушення, який свідчить про небажання винного стати на шлях виправлення тощо.

Ухилення від заходів виховного характеру передбачає прагнення особи уникнути виховного впливу колективу, залишення з цією метою місця роботи або навчального закладу тощо.

Порушення громадського порядку - це порушення особою умов суспільно корисної діяльності інших людей, їх відпочинку і побуту, громадської моральності тощо. Таке порушення може виражатися, зокрема, у відповідних адміністративних правопорушеннях, передбачених КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КК України, у разі порушення особою умов передачі на поруки, вимога закону щодо притягнення її до кримінальної відповідальності є імперативною.

Згідно зі ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі особи на поруки колективу підприємства, установи чи організації вона не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори відповідного колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Суд, отримавши рішення загальних зборів колективу про відмову від поручительства, розглядає питання притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення в порядку, передбаченому статтею 288 КПК України.

Системне тлумачення норм кримінального та кримінального процесуального закону, якими регламентовано як підстави, так і наслідки застосування звільнення від відповідальності, у зв`язку з передачею особи на поруки, свідчить про те, що клопотання колективу, прийняте на його загальних зборах, з мотивованим проханням звільнити певну особу - члена колективу від кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин може мати місце лише за умови визначення взаємних зобов`язань колективу і цієї особи протягом строку поруки, що можливо виключно за умови її участі у зборах.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що зазначеного порядку проведення зборів з метою розгляду питання доцільності звернення до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від відповідальності трудовим колективом дотримано не було, що суд залишив поза своєю увагою.

Як вбачається з протоколу загальних зборів, засідання трудового колективу було проведено за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 .

Поряд із цим, на розгляд колективу було винесено лише питання наявності підстав для звернення до суду з відповідним клопотанням, проте не визначено обсягу обов`язків, які має виконувати ОСОБА_7 протягом строку поруки, порядку їх виконання, відповідальних осіб тощо. Не було ознайомлено з цими обов`язками й саму ОСОБА_7 .

Наведені обставини виключають можливість визнання зазначеного протоколу належним доказом готовності трудового колективу взяти особу на поруки.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що участь у зборах приймали 7 осіб, які виконують організаційно-розпорядчі функції, однак даних про чисельність всього трудового колективу ФГ Федорик долучено не було.

При цьому, з долученого до клопотання статуту ФГ Федорик вбачається, що членами ФГ Федорик окрім засновника, є ще 10 осіб, які участі у засіданні трудового колективу взагалі не приймали.

Також, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд встановив факт працевлаштування обвинуваченої виключно на підставі наказу про призначення останньої на відповідну посаду, що в даному випадку не може бути належним доказом перебування ОСОБА_7 у трудових відносинах з ФГ Федорик.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 47 КК України, оскільки обставини, які мають істотне значення для вирішення справи залишились невстановленими, а в основу рішення було покладено неналежні докази. На переконання колегії суддів, зазначені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та в розумінні вимог КПК України є істотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, суду слід усунути допущені порушення кримінального процесуального законодавства та ретельно перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4