Справа № 638/6945/24
Провадження № 1-кп/638/1450/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

з участю захисника: ОСОБА_4

з участю обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000940 від 31.10.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокол Вологодської області, росія, громадянина України, із середньою освітою, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2016 року народження, учасник бойових дій, водій 2 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у званні солдат, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

27.04.2022 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 13 від 27.04.2022 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ та на всі види забезпечення, призначено на посаду водія 2 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України

ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Однак, ОСОБА_5 під час проходження військової служби у серпні 2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 14.08.2022 року самовільно залишив місце проходження військової служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 ЗСУ ( АДРЕСА_2 ).

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_5 в період з 14.08.2022 по 07.12.2022, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби військової частини НОМЕР_1 ЗСУ ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 07.12.2022.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 Кримінального кодексу України, тобто військовослужбовцем.

11.06.2024 року між прокурором начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000940 від 31.10.2022 року, та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно укладеної угоди, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України; щиро каятися; активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

При цьому сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_5 з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, а також даних про особу обвинуваченого, буде призначене покарання за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України, у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі статті 62 Кримінального кодексу України замінити покарання у виді двох років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В судовому засіданні учасники провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що вказана угода про визнання винуватості підписана ним добровільно, без тиску, узгоджене покарання, відомі наслідки укладення та затвердження угоди.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступних обставин.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом частин 2, 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з вимогами частини 5 статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені частиною 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам статті 472 КПК України та закону, зокрема статтям 62, 63, 65, 69, 263, 296 КК України, та інтересам суспільства. Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені частиною 7 статті 474 КПК України.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений частиною 5 статті 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та місцем проходження військової служби характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, його щире каяття, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.

Метою призначення покарання, виходячи із положень частини 2 статті 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 11.06.2024 та призначити ОСОБА_5 покарання за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі із застосуванням статті 69 КК України, нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

Крім цього, відповідно до частини 1 статті 62 Кримінального кодексу України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільній позов не заявлено.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11.06.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0222940 від 31.10.2022 року, укладену між прокурором начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі частини 1 статті 62 Кримінального кодексу України замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 19.03.2024 року.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 19.03.2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно частини 4 статті 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до статті 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий суддя: