23.04.2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №642/5523/21

Провадження №1-кп/642/154/24

23 квітня 2024

м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 23.04.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, офіційно не працевлаштований, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 15.10.2020 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу, 15.09.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185, 71,72 КК України до 5 років 30 днів позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, ігноруючи вимоги ст.ст. 7, 12. 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 N060-95-В (в редакції Закону No530-У від 28.12.2015) Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №634 від 29.07.2010 «Про внесення змін до наказу міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року № 188, будучи судимим 15.10.2020 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень, на шлях виправлення не став, та знову, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, 22 квітня 2021 року, під час досудового розслідування час встановити не представилось можливим, перебував на вулиці Копиловська в м. Харкові, де знайшов на поверхні землі під деревом згорток з фольги, всередині якого перебувала особливо небезпечна психотропна речовина, та тим самим незаконно придбав за вказаних обставин особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,3445 грам, яку поклав до своєї кишені та почав незаконно зберігати для подальшого власного вживання, без мети збуту, до моменту вилучення.

Цього ж дня, 22.04.2021 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на АДРЕСА_2 , був зупинений співробітниками поліції яким під час бесіди повідомив, що при ньому знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - «PVP».

У подальшому, під час проведення огляду місця події 22.04.2021, в період часу з 16 год. 20 хв. по 16 год. 27 хв., ОСОБА_5 , з зовнішньої правої кишені джинсів, в які був одягнутий, видав згорток з фольги, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина світло-зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-21/10138-НЗПРАП від 21.05.2021 надана на дослідження речовина, масою 0,4859 г, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP, в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини, складає: 0,3445 г.

Таким чином, ОСОБА_5 , всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», що віднесений до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що вчинив його при вищезазначених обставинах, не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті. Свої дії ОСОБА_5 піддав критичній оцінці та висловив жаль щодо скоєного, активно сприяв розкриттю злочину, щиро каявся.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст визнаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.309КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий 15.10.2020 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу, 15.09.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185, 71,72 КК України до 5 років 30 днів позбавлення волі, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, психічних розладів не має, має залежність, періодично вживає наркотичні засоби, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 25.10.2021 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння у вчиненому, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.309 КК України в межах санкції частини зазначеної статті у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.09.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185, 71,72 КК України до 5 років 30 днів позбавлення волі. Оскільки, судом встановлено, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_5 , було вчинено ним 22.04.2021, тобто до ухвалення Ленінським районним судом м.Харкова вироку від 15.09.2023 року, тому суд призначає покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком та за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.09.2023, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 30 днів.

Початок строку відбуття покарання за цим вироком рахувати з моменту приведення його до виконання.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

ВирокомЛенінського районного суду м.Харкова від 15.09.2023 ОСОБА_5 строк відбування покарання рахується з 28.03.2023 року.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, суд вважає за необхідне врахувати це у своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_5 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 28.03.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід ОСОБА_5 в рамках цього кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати за проведену експертизу матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» № СЕ-19/1/121-21/10138 НЗПРАП від 21.05.2021 у розмірі 1 029,72 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), за цим вироком та за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.09.2023, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 , 03.11.1990 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 30 днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 березня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № СЕ-19/1/121-21/10138 НЗПРАП від 21.05.2021 у розмірі 1 029,72 (одна тисяча двадцять дев`ять грн. 72 коп.) грн.

Речові докази по справі, а саме: пакет, опечатаний паперовою біркою білого кольору, який містить в собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,3445 грам, який зберігається в УЛМТЗ ГУ НП в Харківській області - після набрання вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_6