Номер провадження: 11-кп/813/1266/24
Справа № 522/9038/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» виділені матеріали кримінального провадження №0000483 від 14.07.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території міста Одеси постійного місця мешкання не мав, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

В Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, строком 60 діб, а саме до 03.05.2024 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинуваченийподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, оскільки останній надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та в цілому дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки останній не може не розуміти тяжкість вчинених дій, в якому обвинувачується, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, зокрема за санкцією статті ч.4 ст.186 КК України до 10 років, у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, обвинувачений не пов`язаний з державною міцними соціальними зв`язками, немає родини, родичів, з якими підтримує тісні зв`язки, відсутні відомості щодо його стійкої соціальної позиції, спрямованої на участь у покращенні життя в середовищі, в якому він проживає. Натомість навпаки, ОСОБА_7 є особою, що неодноразово судимий, який до цього часу притягувався до кримінальної відповідальності та йому призначалось покарання, однак він був звільнений від його відбування з випробуванням. А тому, розуміючи, що за даним кримінальним правопорушенням йому може бути призначене реальне покарання, може вдатись до спроб переховування, тим більш він немає постійного місця мешкання в м. Одесі.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції і вважає, що в зазначеному кримінальному продовжує існувати ризик впливу обвинуваченим на потерпілого та свідків, оскільки відсутні відомості про те, що вони були допитані безпосередньо судом.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому дій, на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Водночас, на законних підставах продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК, не визначив обов`язковий альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави під час обрання/продовження тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

Разом із тим, з матеріалів провадження вбачається, що у поданому клопотанні прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб. При цьому, в мотивувальній частині клопотання прокурор не посилався на неможливість визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, однак і не просив її визначити.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не пов`язане із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, з урахуванням фактичних обставин справи та приписів ч.4 ст.183 КПК, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави не відповідає вимогам процесуального закону.

Враховуючи допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскарженої ухвали та постановлення нової ухвали, якою враховуючи обставини інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, характеристику останнього, наявності та доведеності ризиків переховування від суду, впливу на свідків та потерпілого, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, згідно з положеннями ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, є не одруженим, утриманців не має, офіційно до затримання не був працевлаштованим, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, скасування ухвали суду із постановленням нової ухвали про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2024 року, якою в кримінальному провадженні №0000483 від 14.07.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 03.05.2024 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 02.04.2024 року; Заставна сума за ОСОБА_7 (номер провадження №11-кп/813/1266/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений ОСОБА_7 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 03.05.2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4