Справа №478/618/19 пров. №1-кп/478/12/2024
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Казанка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

В с т а н о в и в:

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Під час судового розгляду, після дослідження доказів, що надані стороною обвинувачення, захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими в порядку ст. 89 КПК України та виключення їх з подальшого судового розгляду.

Так, стороною захисту зазначено, що долучена стороною обвинувачення довідка КП «Житлово-експлуатаційна організація №31" №2135 від 17.12.2014 року є очевидно недопустимим доказом, оскільки отримана в матеріали кримінального провадження в непередбачений КПК України спосіб, а саме довідка знаходиться в непронумерованому пакеті в томі №4 між а.с.51 та 55. Однак згідно опису тому №1 матеріалів досудового кримінального провадження вона повинна знаходитися між клопотанням НДЕКЦ а.с.90-91 та інформацією виконкому а.с.93 про надання копій документів, що свідчить про те, що вказана довідка дійсно була виділена з матеріалів справи в оригіналі, але потім в невідомий спосіб та невідомо коли саме знову потрапила в матеріали кримінального провадження №300000060 від 12.01.2017 року, тому вважає що зазначена довідка в оригіналі не відноситься до матеріалів цього кримінального провадження і не є його частиною.

Крім того, наявні в матеріалах справи оригінали процесуальних документів: витяг з ЄРДР від 09.01.2019 (а.с.159-162 т.7), витяг з ЄРДР від 29.12.2018 (а.с.163 т.7) потрапили в вищезазначене кримінальне провадження у невідомий спосіб поза процедурами, передбаченими КПК, тому фактично не є матеріалами цього кримінального провадження.

За таких обставин захисник ОСОБА_5 просив суд визнати очевидно недопустимим доказом оригінал довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №31" №2135 від 17.12.2014 року та виключити її з подальшого судового розгляду, а також визнати недопустимими та неналежними процесуальні документи - оригінали витягу з ЄРДР від 09.01.2019 (а.с.159-162 т.7), оригінал витягу з ЄРДР від 29.12.2018 (а.с.163 т.7), та виключити їх з подальшого судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 , та захисник ОСОБА_6 підтримали позицію захисника ОСОБА_7 та просили подане клопотання задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечувала, посилаючись на те, що питання допустимості доказів суд вирішує в нарадчій кімнати під час ухвалення судового рішення.

Розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст. 89 КПК України).

З огляду на положення ст.ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом процесуального порядку його отримання.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому, системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти до висновку, що законодавець поділяє ознаки недопустимості доказів на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК України/правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

У своєму клопотанні захисник зазначає, що оригінал довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №31" №2135 від 17.12.2014 року отримано в матеріали кримінального провадження в непередбачений КПК України спосіб.

На думку суду, доводи сторони захисту зводяться до оцінки процесуальних порушень, допущених під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відтак, вказаний в клопотанні доказ - довідка КП «Житлово-експлуатаційна організація №31" №2135 від 17.12.2014 року, яку просить адвокат визнати очевидно недопустимим, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, суд, ознайомившись з аргументами, викладеними в клопотанні захисника, дійшов до висновку, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості зазначеного доказу, оскільки триває судовий розгляд кримінального провадження і доказ, який просить визнати захисник очевидно недопустимим, може бути визнаний таким під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даної справи. Очевидної недопустимості вказаного доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає і вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказу, а саме довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №31" №2135 від 17.12.2014 року на даній стадії судового провадження, суд відмовляє у задоволенні поданого захисником клопотання.

Клопотання сторони захисту щодо визнання очевидно недопустимими та неналежними витягів з ЄРДР не підлягає задоволенню, оскільки витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК, а лише підтверджує свідчення фіксації правоохоронним органом фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 85-89, 94, 371-372 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими та виключення їх з подальшого судового розгляду, - відмовити.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, але заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України

Суддя ОСОБА_1