ЄУН справи: 336/8878/23>
пр. № 1-кп/336/549/2024
ВИРОК

Іменем України

06 березня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чорномин Піщанського району Вінницької області, зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді оператора 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 , діючи умисно, 21 липня 2023 року приблизно о 16.00 годині, перебуваючи у місці тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_2 на території АДРЕСА_2 , у присутності заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 майора ОСОБА_6 , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 , які відповідно до положень ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальниками за службовим становищем та військовим званням, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_8 щодо здійснення наступальних дій та оволодіння рубежем у лісосмузі поблизу населеного пункту Роботине Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області та забезпечення продовження наступальних дій, хоча об`єктивно міг та зобов?язаний був виконати цей наказ.

Судом були роз?яснені наслідки укладення угоди про визнання винуватості, наслідки її затвердження, на що обвинувачений та захисник наполягали на тому, що обвинувачений вину у скоєнні злочину за обставин, зазначених в обвинувальному акті, повністю визнає, укладення угоди відповідає інтересам обвинуваченого та наполягали на затвердження такої угоди.

Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд, враховуючи положення ст. 337 КПК України та згоду учасників провадження щодо кваліфікації дій обвинуваченого, обставин справи, дійшов висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії як відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за ст. 402 ч. 4 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є визнання вини у скоєнні злочину.

Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, продовжує проходити військову службу та приймав безпосередню участь в обороні України.

В ході судового слідства 06.03.2024 року між прокурором та обвинуваченим за участі захисника укладено угоду про визнання винуватості, умови якої відповідають вимогам КПК України, не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підстав для відмови у затверджені угоди не встановлено. Сторонами в судовому засіданні заявлено про затвердження зазначеної угоди та призначення визначеного нею покарання, підтверджено, що укладення угоди було добровільним, а судом роз`яснені наслідки укладення угоди та наслідки її невиконання.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що обвинувачений та захисник підтвердили добровільне укладення угоди, не заперечували обставини злочину, вказані в обвинувальному акті та кваліфікацію дій обвинуваченого, обвинуваченому судом були роз`яснені його права, а також і те, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для обвинуваченого є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд вбачає підстави для затвердження укладеної угоди та призначення покарання, передбаченого нею.

Враховуючи умови укладеної угоди, а також визнання обвинуваченим вини у скоєнні злочину, щире каяття та відомості про особу обвинуваченого, суд також вбачає підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосування положень ст. 69 КК України, а саме призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ст. 402 ч. 4 КК України.

До строку призначеного судом покарання належить зарахувати строк попереднього ув?язнення.

При обчисленні строку попереднього ув?язнення та строку початку відбування покарання суд виходить з наступного.

Статтею 72 ч. 5 КК України визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Ст. 209 КПК України встановлено, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Як стверджував обвинувачений, фактично він був затриманий 21.07.2023 року та після цього перебував на території Вільнянської виправної колонії № 55 під наглядом уповноваженої особи військової частини. Умови перебування в період часу з 21 по 24 липня 2023 року ОСОБА_4 визначив як замкнуте приміщення, в якому він перебував один та був абсолютно обмежений у можливості покинути це приміщення та вільно пересуватись як територією колонії, а рівно і покинути її межі.

Пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

Пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, передусім, щоб позбавлення волі було «законним», що включає умову дотримання «процедури, встановленої законом». У цьому Конвенція, головним чином, відсилає до національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм законодавства, але, на додаток до цього, вона також вимагає, аби при будь-якому позбавленні волі забезпечувалася мета статті 5 Конвенції, а саме - захист осіб від свавілля (рішення від 10 червня 1996 року у справі «Бенем проти Сполученого Королівства»).

З пояснень обвинуваченого, які не спростовані прокурором, вбачається, що з 21.07.2023 року він був фактично позбавлений можливості вільного пересування, перебуваючи під контролем уповноваженої особи військової частини у замкнутому приміщенні, яке також було визначено цією особою.

При цьому 22.07.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру, а 24.07.2023 року проведено його допит як підозрюваного.

Жодних доказів на спростування тверджень обвинуваченого щодо місця та умов його перебування в період часу з 21 по 24 липня 2023 року прокурором суду не надано, а показаннями обвинуваченого підтверджено, що в цей період часу він був змушений залишатися поряд із уповноваженою службовою особою та в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою військової частини.

За таких обставин, суд вважає, що саме з цієї дати 21.07.2023 року слід рахувати початок попереднього ув`язнення та, відповідно, строк відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374, 475 КПК України, ст. 69, 72 КК України, ст. 402 ч. 4 КК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, укладену 06 березня 2024 року між ОСОБА_4 та прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного року позбавлення волі.

У строк покарання зарахувати строк попереднього ув?язнення та рахувати початок строку відбування покарання з 21 липня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Копію вироку учасники судового провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1