Справа № 529/482/24
Провадження № 1-кп/529/125/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000328 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні нею злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", безпричинно, умисно, систематично вчиняла психологічне насильство стосовно матері особи, з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, - ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань останньої.

Так, протягом 2022-2023 років ОСОБА_4 неодноразово вчиняла домашнє насильство стосовно ОСОБА_5 , а саме 01.10.2022, 31.05.2023, 23.07.2023, 18.10.2023, за що була притягнута до адміністративної відповідальності:

- 19.10.2022 постановою Диканського районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у справі № 529/1086/22;

- 13.07.2023 постановою Диканського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у справі № 529/993/23;

- 14.09.2023 постановою Диканського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у справі № 529/1166/23;

- 07.11.2023 постановою Диканського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у справі № 529/1535/23.

Крім того, 24 березня 2024 року близько 21 год. 50 хв. ОСОБА_4 , прибувши до місця спільного проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почала висловлюватися на адресу ОСОБА_5 нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, на зауваження не реагувала.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила психологічне насильство стосовно матері особи, з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, - ОСОБА_5 , чим завдала шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Отже, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, у вигляді домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства стосовно особи, з якою вона перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 .

При цьому, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження № 51-5266км21), про те, що попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Враховуючи те, що судом було встановлено подальшу повторюваність вчинення ОСОБА_4 протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_5 , то попереднє притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за таких умов не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій обвинуваченої. Враховуючи вказане у сукупності, у даному випадку не порушено принцип non bis in idem щодо неможливості притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення.

В ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 03 червня 2024 року уклали письмову угоду про примирення між собою, яка містить повне формулюванння обвинувачення, його правову кваліфікацію за ст. 126-1 КК України, в якій вказано, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненні нею вказаного вище злочину, з потерпілою примирилася, претензії з боку потерпілої відсутні.

У цій угоді про примирення також вказано узгоджене потерпілою та обвинуваченою покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, а також згоду сторін на його призначення та наслідки укладення і затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнала повністю за обставин, що викладені в обвинувальному акті та угоді про примирення. Просила суд затвердити угоду між нею та потерпілою та призначити узгоджене покарання. Вказала, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди про примирення, що передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які їй були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання та вид покарання, який буде до неї застосовано.

Потерпіла ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення. Вказала, що укладення угоди було добровільним, за її ініціативи, вона примирилася із обвинуваченою ОСОБА_4 , не має до неї претензій, наслідки укладення угоди зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 вважала за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , як таку, що відповідає вимогам закону.

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про примирення, вислухавши з приводу її затвердження думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку, що угода про примирення повинна бути затверджена з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1КК України, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Угода відповідає вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку укладення угоди, її умови не суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо узгодженої міри покарання. Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , за ст. 126-1 КК України є правильною. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а обвинувачена ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтвердила, що має можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань.

В підготовчому судовому засіданні також встановлено, що потерпіла та обвинувачена розуміють наслідки затвердження угоди, що передбачені ст. 473 КПК України, а також обмеження їх прав щодо оскарження вироку про затвердження угоди про примирення.

Підстави для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 та призначення обвинуваченій визначеної в угоді міри покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутні. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 126-1 КК України, п. 1 ч. 3 314, ст. ст. 374, 376, ч. 3 ст. 394, ст. ст. 469, 471, 473-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 03 червня 2024 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 25.03.2024 за ст. 126-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про примирення потерпіла має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області обвинуваченою, її захисником, законним представником чи потерпілою, її представником, законним представником з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 394 КПК України, або прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 469 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1