Справа № 754/2568/24
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2024 року м. Київ

слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 його представника адвоката ОСОБА_5 , представника власника майна ТОВ «Стігл-ОАВ» адвоката ОСОБА_6 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0002481 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024 прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернулась до суду із клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки та розташовані на них об`єкти нерухомого майна, які знаходяться по пр-ту Шухевича 1-К у м. Києві за матеріалами кримінального провадження №0002481 внесеного до ЄРДР 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України. Фабула правопорушення якого полягає у самовільному захопленні невстановленими особами земельних ділянок з кадастровими номерами :62:206:0044, :62:206:0045, :62:206:0003, 662:206:0052, :62:206:0054, :62:206:0056, розташованих на території парку «Муромець» по пр-ту Шухевича 1К у м. Києві, для розміщення закладу громадського харчування та відпочинку «Байдики бити». З метою збереження речових доказів, прокурором ініційовано питання накладення арешту для унеможливлення незаконного переоформлення прав власності (шляхом продажу, передачі в заставу, найм, дарування, відчуження майна іншим способом, тощо) самовільного будівництва об`єктів нерухомого майна на вказаних земельних ділянках, її захоплення, (шляхом самовільного будівництва інших об`єктів нерухомого майна), що може перешкодити кримінальному провадженню.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що набуття права власності ТОВ «Стігл-ОАВ» на спірні об`єкти нерухомого майна відбулось на підставі рішення Господарського суду від 23.04.2010. Подальша зміна площі та визначення поштової адреси реєстрації нерухомого майна відбувалось на підставі додатково ухвалених судових рішень, які в подальшому були скасовані апеляційною інстанцією. В технічній документації, акумульованої у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», відсутній дозвіл на будівництво, проектна документація, рішення щодо відведення земельної ділянки та прийняття об`єкта в експлуатацію. 27.03.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 внесено запис про право власності за ТОВ «СТІГЛ-ОАВ» на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 22.04.2015 виданим державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 (відповідно до якого загальна площа нежитлової будівлі 341,6 кв.м.), декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КВ49, виданої 10.10.2017 Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва. В подальшому, 21.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 прийнято рішення №44799260 про закриття розділу об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 00 на підставі поділу об`єкта нерухомого майна, та відкрито три розділи у Реєстрі з присвоєнням реєстраційних номерів об`єктам нерухомого майна.

Зокрема, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 прийнято рішення:

- № 44796285 від 22.12.2018 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «СТІГЛ-ОАВ» на нежитлові приміщення закладу громадського харчування загальною площею 401,6 кв.м. (нежитлова будівля літ. «А» площею 328,6 кв.м., електрощитова літ. «Б» площею 1,4 кв.м., нежитлова будівля літ. «В» площею 60 кв.м., нежитлова будівля літ. «Г» площею 11,6 кв.м. за адресою просп. Шухевича Романа, 1-К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- № 44799627 від 22.12.2018 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на нежилу будівлю заклад громадського харчування №1 (кафе) в літ. «Д» загальною площею 87,7 кв.м. за адресою просп. Шухевича Романа, 1-К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- № 44797225 від 22.12.2018 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нежилі будівлі загальною площею 178,1 кв.м. (заклад громадського харчування №1 (господарський блок) в літ. Е площею 19,8 кв.м., заклад громадського харчування №2 в літ. «Ж» площею 158,3 кв.м. за адресою просп. Шухевича Романа, 1-К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Вказана реєстрація права власності здійснена на підставі договору про поділ майна №5891 від 21.12.2018, висновку про технічну можливість поділу №198 від 18.12.2018, виданого ТОВ «Прогрес ЖКГ», довідки про показники об`єкта нерухомого майна б/н від 30.06.2021, протоколу від 20.12.2018 виданого ТОВ «СТІГЛ-ОАВ», довідки №532/20 від 18.09.2020 виданої ТОВ «Перша служба замовника».

Аналізуючи зміни у реєстраційних документах, прокурор приходить до висновку, що з моменту визнання права власності на вказані нежитлові будівлі на підставі рішення суду 2010 року та на час поділу майна площа приміщень в рази збільшилась.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що згідно даних Державного земельного кадастру, 15.06.2021 державним кадастровим реєстратором за заявою ОСОБА_4 та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0003 площею 0,1531 га, що розташована по пр. Ватутіна Генерала, 1-К, з видом використання для експлуатації та обслуговування нежилих будівель, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, категорія земель землі рекреаційного призначення.

За заявою ТОВ «СТІГЛ-ОАВ» та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель 07.09.2021 державним кадастровим реєстратором зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0045 площею 0,1811 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з видом використання для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації закладів з обслуговування відвідувачів об`єктів рекреаційного призначення, категорія земель землі житлової та громадської забудови.

Крім того, за заявою ОСОБА_9 та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель 31.08.2021 зареєстровано державним кадастровим реєстратором земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0044 площею 0,0350 га, що розташована по пр-ту. Ватутіна Генерала, 1-К, з видом використання для експлуатації та обслуговування нежилої будівлі, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, категорія земель землі рекреаційного призначення.

Згідно даних Державного земельного кадастру, 28.01.2022 державним кадастровим реєстратором за заявою КП «Київський інститут земельних відносин» та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0052 площею 0,9725 га, що розташована по АДРЕСА_1 , що відноситься до категорії земель водного фонду та за видом використання для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Також, за заявою КП «Київський інститут земельних відносин» та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель 04.02.2022 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0056 площею 2,2698 га, що розташована по АДРЕСА_1 , що відноситься до категорії земель водного фонду та за видом використання для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Крім того, за заявою КП «Київський інститут земельних відносин» та на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель 03.02.2022 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0054 площею 3,6721 га, що розташована по урочище Чорторий, парк Муромець, що відноситься до категорії земель водного фонду та за видом використання для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Водночас, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно речові права ТОВ «СТІГЛ-ОАВ» на земельну ділянку площею 0,1811 га з кадастровим номером :62:206:0045 не зареєстровані, також не зареєстровані речові права ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1531 га з кадастровим номером :62:206:0003, та не зареєстровані речові права ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0350 га з кадастровим номером :62:206:0044, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Вищезазначене свідчить, що ТОВ «СТІГЛ-ОАВ», ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , набувши в 2011 та 2018 році у власність нерухоме майно, право власності або користування на земельні ділянки, на яких воно розташоване не оформили.

Крім того, в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 002481 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, під час огляду місця події за участю інженера-землевпорядника встановлено, що на острові Муромець та парку Муромець,адреса пр. Романа Шухевича, 1-К у Деснянському районі міста Києва розташовано заклад громадського харчування «Байдики бити», з загальною площею будівель, приміщень, альтанок в 1101 кв.м., до яких відноситься 7 будівель, приміщень, фундамент загальною площею 737 кв.м. та 13 альтанок загальною площею 364 кв.м., що використовуються ТОВ «СТІГЛ-ОАВ», ОСОБА_9 , ОСОБА_4 .

Вказаний заклад громадського харчування огороджений парканом, загальна площа зайнятих земельних ділянок становить 1,3360 га, зокрема: займає території земельних ділянок з кадастровими номерами: :62:206:0044 площею 0,0350га, :62:206:0045 площею 0,1811 га, :62:206:0003 площею 0,1531 га та частково земельної ділянки з кадастровим номером: :62:206:0054 площею 0,1053 га, частково земельної ділянки з кадастровим номером: :62:206:0056 площею 0,1071 га та частково земельної ділянки з кадастровим номером: :62:206:0052 площею 0,7356 га.

Водночас, будь-яких рішень про передачу вказаних земельних ділянок у власність чи користування ТОВ «СТІГЛ-ОАВ», ОСОБА_9 , ОСОБА_4 Київська міська рада не приймала. Земельні ділянки, на яких розташований заклад громадського харчування знаходяться в парку Муромець та в межах водного об`єкту острова Муромець.

За результатами геодезичної зйомки проведеної інженером-землевпорядником під час огляду місця подій від 05.12.2023 в межах розслідування кримінального провадження встановлено, що земельні ділянки, розташовані в межах острова Муромець, який відповідно до рішення Київської міської ради від 23.12.2004 № 878/2288 «Про створення регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови» відноситься до регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови». Відповідно до схеми еколого-містобудівного прогнозу Генерального плану міста Києва та проекту планування приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельні ділянки потрапляють в межі проектного заповідання природного комплексу, що також підтверджується листом Департаменту містобудування та архітектури від 22.09.2023 № 055-7389 та витягу з містобудівного кадастру та фрагменту планувальних обмежень. Крім того, вказані земельні ділянки знаходяться в зоні охоронюваного ландшафту та мають обмеження щодо використання відповідно до історико-культурних факторів визначені рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.79 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві». Земельні ділянки знаходяться на території що визначена як зона охоронюваного ландшафту.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , наполягала на задоволенні клопотання, опираючись на факти безпідставного збільшення площі нерухомого майна, припущеного з моменту первинної реєстрації права власності. Зауважила на необхідності заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, оскільки це може призвести до втрати доказової бази, або створенню штучних перешкод досудовому слідству шляхом укладання цивільно-правових договорів з метою переходу права власності до добросовісного набувача.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 , категорично заперечували проти задоволення вказаного клопотання. Вказали, що з моменту набуття прав власності на заклад громадського харчування №1 (господарський блок) в літ. Е площею 19,8 кв.м., заклад громадського харчування №2 в літ. «Ж» площею 158,3 кв.м. по пр.-т. Шухевича 1-К у м. Києві ОСОБА_4 є належним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :62:206:0003 площею 0,1531 га. Відомості до Державного земельного кадастру, 15.06.2021 державним кадастровим реєстратором внесені за його заявою на підставі технічної інвентаризації із землеустрою щодо інвентаризації земель. ОСОБА_4 систематично звертається до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради з метою вирішення питання про надання у користування (оренду) вказаної земельної ділянки. Бездіяльність останнього з вирішення вказаного питання була встановлена рішенням Київського окружного адміністративного суду.

Представник власника ТОВ «Стігл-ОАВ» адвокат ОСОБА_6 звернув увагу на офіційне здійснення підприємницької діяльності товариства на вказаній земельній ділянці. Незважаючи на систематичне повернення Департаментом земельних ресурсів технічної документації про відведення земельної ділянки на доопрацювання, ТОВ «Стігл-ОАВ» сплачує податок на землю, приймає пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою. Вказав, що клопотання прокурора є необґрунтованим та не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; розмір шкоди завданої захопленням земельної ділянки, у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Прокурором не доведено наявність таких ризиків та не доведено необхідність накладення арешту на спірні об`єкти нерухомого майна. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, проте прокурором таких критеріїв не доведено, а сама по собі постанова слідчого про визнання речовими доказами, не може бути враховані як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, представників власника майна, дослідивши клопотанням та додані до нього матеріалами, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 3 ст.170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог закону в клопотанні не зазначено конкретні підстави та мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а саме земельних ділянок ізкадастровими номерами: :62:206:0044 площею 0,0350га, :62:206:0045 площею 0,1811 га, :62:206:0003 площею 0,1531 га, :62:206:0054 площею 0,1053 га, :62:206:0056 площею 0,1071 га та :62:206:0052 площею 0,7356 га. Право користування вказаними земельними ділянки не оформлювалось землевпорядними організаціями, тому вимоги за клопотанням прокурора щодо заборони відчуження, розпорядження та користування, носять абстрактний характер оскільки не стосуються жодної особи.

Аналізуючи клопотання прокурора, в частині арешту нерухомого майна, який складається із закладу громадського харчування, то слід зазначити відсутність обґрунтування того, що особами, зокрема власниками або будь-якими іншими особами можуть бути приховані, пошкодженні, зіпсовані, знищенні, відчужені тощо визначені слідчим речові докази, про арешт яких просить прокурор.

Згідно з витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0002481 від 21.09.2021 правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена ч.3 ст. 197-1 КК України, відповідно до короткого викладу обставин, зазначено, що невстановлені особи перебуваючи на території парку «Муромець» у м. Києві по пр-ту ШУхевича 1К самовільно зайняли земельну ділянку для розміщення розважального закладу «Байдики бити».

Постановою слідчого від 25.01.2024 визнано речовими доказами: нежитлові приміщення закладу громадського харчування загальною площею 401,6 кв.м. (нежитлова будівля літ. «А» площею 328,6 кв.м., електрощитова літ. «Б» площею 1,4 кв.м., нежитлова будівля літ. «В» площею 60 кв.м., нежитлова будівля літ. «Г» площею 11,6 кв.м. за адресою просп. Шухевича Романа, 1-К, що на праві власності належить ТОВ «Стігл-ОАВ»;

нежилу будівлю заклад громадського харчування №1 (кафе) в літ. «Д» загальною площею 87,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 ;

нежилі будівлі загальною площею 178,1 кв.м. (заклад громадського харчування №1 (господарський блок) в літ. Е площею 19,8 кв.м., заклад громадського харчування №2 в літ. «Ж» площею 158,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 ;

земельні ділянки із кадастровими номерами: :62:206:0044, :62:206:0045, :62:206:0003, :62:206:0054, :62:206:0056.

У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на вказане майно, яке було оглянуто слідчим із залученням фахівця землевпорядника, але відомості про опечатування об`єктів, або вилучення певних їх частин за матеріалами клопотання, відсутні. Аналізуючи зміст вищевказаної постанови про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні слід зазначити, що вказівка слідчого на ту обставину, що перераховане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

Само по собі визнання слідчим речовими доказами земельні ділянки та розташовані на них об`єкти закладу громадського харчування, не може бути враховане як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати. знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, є право власності на землю (право володіння і користування землею).

Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, виступає конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначено у змісті ч. 1 ст. 91 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 197-1 КК України злочинним є не будь-яке самовільне зайняття земельної ділянки, а лише те, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Однак, ні відомості Єдиного реєстру досудового розслідування, ні інші додані до клопотання матеріали не містять даних щодо завданої шкоди, а тому слідчим не доведено вимоги п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України відповідно до якого існувала би обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту клопотання про арешт майна слідує, що розмір будь-якої шкоди, в тому числі достатньої для утворення складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, не встановлений.

Також, нікому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, на даний час не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного злочину не передбачена, цивільний позов не заявлено.

Так, обґрунтовуючи клопотання про необхідність накладення арешту, прокурор послався на те, що застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення у виді арешту майна необхідне з метою збереження речових доказів, що в повній мірі відповідатиме потребам досудового розслідування.

Разом з цим, в клопотанні відсутнє мотивування за якими критеріями земельні ділянки та розташовані на них об`єкти нерухомого майна підпадають під речі, які могли бути вилучені під час огляду та на які може бути накладено арешт в рамках даного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ст.197-1 КК України.

Відповідно до ч. 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р.у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію проте, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону прокурор не дотримався.

Враховуючи встановлені судом обставини, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором, потреби досудового розслідування в арешті майна та що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним та виправданим.

Водночас з`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією кримінального правопорушення, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялось.

Із клопотання вбачається, що власникам майна, двоє з яких є фізичними особами, статус підозрюваних чи обвинувачених не визначався.

Прокурором не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Так, ОСОБА_4 за результатами судового розгляду клопотання довів свою активну позицію щодо вирішення питання про виділ земельної ділянки для обслуговування належному йому об`єкту нерухомого майна. Тривале ухилення територіальної громади в особі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, з`явилось підставою ухвалення 08.09.2023 рішення Київським окружним адміністративним судом про бездіяльність та зобов`язання власника розглянути заяву ОСОБА_4 про надання у користування (оренду) земельної ділянки.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна. Прокурором не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є пропорційним. Захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні не відповідає тяжкості правопорушення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, в яких відсутній цивільний позов, санкцією статті, за якою здійснена попередня кваліфікація, не передбачено конфіскацію чи спецконфіскацію майна, у даному кримінальному провадженні.

Проаналізувавши вищевикладені обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не наведено достатніх підстав, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наведеного слідчий суддя вважає, що відсутнє будь-яке обґрунтування підстав для накладення арешту на вищезазначене майно та саме клопотання є необґрунтованим та невмотивованим.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає клопотання слідчого про арешт майна необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0002481 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, але оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1