ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/810/24 Справа № 185/4237/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003155 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Кегичівського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді охоронця у КП «Красненський ліцей», на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду номера обслуги протитанкового кулеметного взводу мотопіхотної роти ВЧ польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років 9 місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 406 України у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено остаточне покарання у виді 12 років 9 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання обвинуваченого, тобто з 05 січня 2022 року. Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 . З 05 січня 2022 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_8 проходив службу на посаді номера обслуги протитанкового - кулеметного взводу мотопіхотної роти у званні «солдат». Близько 22.00 год. 10 жовтня 2015 року він перебував на території тимчасового розташування 3 взводу 3 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , (з точними координатами НОМЕР_3 та 38/04/20) та знаходився в кулеметному укритті опорного спостережного пункту №3403 під назвою «Фрегат».

Далі, через невдоволення внаслідок образи та нецензурної лайки з боку навідника протитанкового кулеметного взводу мотопіхотної роти солдата ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з прямим умислом спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті солдату ОСОБА_9 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи продемонструвати свою фізичну перевагу над солдатом ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і не перебував з ним у відносинах підлеглості, задля підвищення власного авторитету в колективі, своєї уявної переваги над ним, та з метою досягнення злочинного результату - покарати військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_9 за висловлені образи, задля підвищення власного авторитету в колективі, без будь-яких вагань, взяв ввірену йому для службового користування 5,45 мм автоматичну зброю АКС-74У № НОМЕР_4 , 1986 року випуску, та набої до неї, та поставив запобіжник у режим автоматичного вогню.

Далі, доклавши патрон до патронника, здійснив у стоячого навпроти нього солдата ОСОБА_9 , який нахилив тулуб вперед, з короткої дистанції, п`ять пострілів чергою, з яких одна куля влучила в голову, три кулі влучили в грудну клітину та одна куля влучила в праву кисть, у результаті чого солдат ОСОБА_9 отримав поранення голови грудної клітини, та правої кисті з пошкодженням внутрішніх органів. Від отриманих ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці.

Ознаки встановленого судом діяння було кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 406 КК України, а саме: за ч. 1 ст. 115 КК України - як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство); за ч. 3 ст. 406 КК України - як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності підлеглості, із застосуванням вогнепальної зброї, що спричинили тяжкі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України та недоведеність належними та допустимими доказами наявності мотиву і мети в обвинуваченого на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Так, сторона захисту вважає, що показам свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом першої інстанції не було надано належної оцінки та передчасно покладено їх в мотивувальну частину судового рішення.

Зокрема, судом першої інстанції не було встановлено та не перевірено в ході судового провадження на якій відстані свідок ОСОБА_10 знаходився від бліндажу, де трапились події та чи міг він чути як з автомата знімається запобіжник, а потім і звук затвору, тобто як досилається патрон в патронник, враховуючи, що сам обвинувачений такі обставини заперечує. Щодо свідка ОСОБА_13 , то, на думку сторони захисту, судом взагалі не було прийнято до уваги надання цим свідком суперечливих показів, розбіжності яких свідком пояснені контузією, у зв`язку із якою він може плутати обставини подій. Не було встановлено судом першої інстанції де і при яких обставинах ОСОБА_8 казав ОСОБА_12 , що це він вбив ОСОБА_9 , при тому що обвинувачений таку розмову із даним свідком заперечує.

Щодо слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , то він фактично співробітниками поліції не проводився, свідок на слідчому експерименті не відтворював перебіг подій, а фактично надавав покази, тобто в межах даної слідчої дії фактично було здійснено допит свідка.

Також, захисник не погоджується із висновком судово-медичної експертизи від 02 червня 2018 року та вказує на те, що експерту на дослідження не ставилось питання щодо того, чи міг автомат, будучи зі знятим запобіжником в положенні автоматичного вогню вистрелити внаслідок його падіння та удару об землю, хоча свідок ОСОБА_14 надавав такі покази під час проведення службової перевірки в 2015 році. Судом першої інстанції ця обставина перевірена не була, що свідчить про однобічність судового провадження та прийняття судом лише позиції сторони обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України скасувати та переглянути кримінальне провадження, прийняте нове рішення, відповідне нормам закону, мотивуючи такі вимоги незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю прийнятого судом рішення фактичним обставинам справи. Зокрема, обвинувачений вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, які полягають в тому, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 присутній не був, хоча в протоколі вказане протилежне, згоду із проведеним слідчим експериментом обвинувачений також заперечує. Свою провину в інкримінованих злочинах не визнає.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в них.

Прокурор проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та обвинуваченого не підлягають задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та відповідним нормам як кримінального процесуального, так і кримінального законодавства України, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протокол слідчого експерименту від 10 листопада 2021 року разом з додатками до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 ; протокол слідчого експерименту від 07 серпня 2021 року разом з додатками до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_10 ; протокол слідчого експерименту з додатками до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_11 ; протокол слідчого експерименту від 16 листопада 2021 року разом з додатками до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_14 ; витяги з ЄРДР №0003155 від 11 жовтня 2015 року та №0000041 від 09 вересня 2021 року; протокол огляду трупа ОСОБА_9 , проведеного за участі медичного експерта у приміщенні Артемівського відділення бюро СМЕ; протокол огляду від 11 жовтня 2015 року автомату АКС-74у з №117793, закріпленого за обвинуваченим ОСОБА_8 ; протокол огляду від 04 жовтня 2018 року, проведеного за участі ОСОБА_8 , відповідно до якого оглянуто бліндаж, де відбулись події; витяг із журналу ведення бойових дій частини В5509 від 01 червня 2015 року; матеріали службового розслідування від 17 жовтня 2015 року, за фактом та обставинами смерті солдата ОСОБА_9 ; документи стосовно статусу ОСОБА_9 , а саме військовий квиток з відмітками про проходження служби та даними про закріплену зброю; характеристику ОСОБА_8 з місця проживання та проходження служби.

А також, на покази потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та на висновок судово-психологічної експертиз від 08 грудня 2021 року стосовно слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , висновок СМЕ від 03 грудня 2015 року щодо причини смерті ОСОБА_9 , висновок СМЕ від 02 червня 2018 року, висновок цитологічної експертизи від 03 серпня 2018 року, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 04 травня 2020 року, висновок судової балістичної експертизи від 14 вересня 2018 року, висновок СМЕ від 09 вересня 2018 року та висновок медико-криміналістичної експертиза від 25 вересня 2018 року.

На підставі ч. 3 ст. 87 КПК України, судом першої інстанції не досліджувався слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 від 04 жовтня 2018 року, оскільки обвинувачений залучений до слідчого експерименту в статусі свідка, не отримавши роз`яснень щодо своїх прав відмовитись від дачі показів та не допитувався свідок ОСОБА_14 , через відмову прокурора в ході судового провадження від допиту вказаного свідка, у зв`язку із смертю останнього, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, 10 жовтня 2015 року, дійсно, знаходившись в кулеметному укритті опорного спостережного пункту №3403 під назвою «Фрегат», через невдоволення внаслідок образи та нецензурної лайки з боку солдата ОСОБА_9 , з прямим умислом спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, взяв ввірену йому для службового користування 5,45 мм автоматичну зброю АКС-74У № НОМЕР_4 та набої до неї, поставив запобіжник у режим автоматичного вогню, доклавши патрон до патронника та здійснив у солдата ОСОБА_9 з короткої дистанції, 5 пострілів чергою, з яких одна куля влучила в голову, три кулі влучили в грудну клітину та одна куля влучила в праву кисть, від отриманих ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці, тобто, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України, за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство) та порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності підлеглості, із застосуванням вогнепальної зброї, що спричинили тяжкі наслідки.

Водночас, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі не погоджується із такими висновками суду першої та вказує на те, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового провадження та залишено поза увагою нез`ясованими обставини кримінального провадження, які мають суттєве значення для розгляду справи.

Зокрема, сторона захисту вказує на те, що в ході судового провадження не було встановлено на якій відстані свідок ОСОБА_10 знаходився від бліндажу, де трапились події, що є важливим для вирішення питання щодо того чи міг даний свідок чути як з автомата знімається запобіжник, а потім і звук затвору, тобто як досилається патрон в патронник, враховуючи, що сам обвинувачений такі обставини заперечує.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, оскільки вони спростовуються наведеними в мотивувальній частині судового рішення встановленими фактичними обставинами справи.

Так, в ході судового провадження, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що на кулеметній точці у зоні проведення АТО 10 жовтня 2015 року, ближче до вечора, він перебував на своїй позиції, де міняв обвинуваченого, який пішов на відпочинок. Через хвилин 30 ОСОБА_8 повернувся та зайшов в бліндаж біля кулеметного гнізда. Приблизно ще через хвилин 30 прийшов ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, він був без автомата, без набоїв. ОСОБА_9 попросив у свідка цигарку, він йому дав та попросив відійти від нього, після чого потерпілий пішов у бліндаж, де був ОСОБА_8 і вони стали сваритися, нецензурно лаятися. Далі свідок почув звук, як з автомата знімається запобіжник, а потім звук затвору автомата, тобто доклали патрон в патроник, після чого була автоматна черга. Він присів та притулився до стінки. Після пострілів ОСОБА_8 дуже гучно кричав. Бліндаж, де відпочивав ОСОБА_8 , знаходився на відстані 3-4 метри від місця, де свідок ніс службу. Він бачив, як ОСОБА_8 викидав автомат, який потім підібрав ОСОБА_11 .

Тобто, відповідно до наданих показів свідка ОСОБА_10 знаходився від бліндажу, де відбулись події, на відстані 3-4 метри, що надало свідку змогу почути як початок сварки і нецензурної лайки між обвинуваченим та потерпілим, так і момент зняття запобіжника з автомата, звук завору, досилання патрону в патроник, і як наслідок автоматної черги пострілів, від якої свідок присів, притулившись до стінки та на звук якої прибіг свідок ОСОБА_11 .

В свою чергу, покази свідка ОСОБА_10 повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції протоколом проведення слідчого експерименту від 07 серпня 2021 року, в ході якого свідок ОСОБА_10 надав аналогічні та послідовні покази з приводу обставин подій, а також, показав позицію де він знаходився в момент конфлікту обвинуваченого та потерпілого, а потім і в момент як почув зняття запобіжнику з автомата та автоматної черги пострілів, та показав як на виході з кімнати бліндажу він побачив ноги ОСОБА_9 .

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції не було встановлено в ході судового провадження відстань на якій від бліндажу знаходився свідок ОСОБА_10 та чи міг він чути момент зняття запобіжника з автомату, звук завору та докладання патрону в патроник. Заперечення обвинуваченим факту приведення зброї у бойову готовність та здійснення автоматної черги пострілів в потерпілого, на думку колегії суддів не спростовує показів свідка ОСОБА_10 та оцінюється критично, як обрана лінія захисту обвинуваченого, спрямована на уникнення ним кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, яка в ході судового провадження не знайшла свого обґрунтованого підтвердження.

Також, як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції в ході судового провадження було допитано свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що 10 жовтня 2015 року, приблизно о 20.00 год., він був у штабі. У той вечір йому доповіли, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він зайшов у бліндаж, де всі відпочивали, та побачив, що ОСОБА_9 конфліктував із ОСОБА_8 . ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були напарники кулеметник та помічник кулеметника. Деякий час всі були на місці у бліндажу, потім вийшов ОСОБА_8 . Через 20-30 хв. вийшов ОСОБА_9 у туалет. Через якийсь проміжок часу він почув постріли. Коли він вийшов із бліндажа, дізнався, що стріляли на дальньому посту. Далі дізнався, що стріляли в бліндажу, де перебував ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Коли він підійшов до бліндажу, то почув голос ОСОБА_8 , він попрохав останнього кинути зброю та обвинувачений кинув автомат. При цьому, ОСОБА_9 в цей момент, лежав на вході у бліндаж ногами до нього, обличчям до низу. Свідок викинув автомат якнайдалі, заскочив у бліндаж, повалив ОСОБА_8 та почав з ним розмовляти.

В свою чергу, такі покази свідка ОСОБА_11 повністю узгоджується із дослідженим судом першої інстанції протоколом проведення слідчого експерименту, в ході якого останній показав на місце розташування опорного пункту «Фрегат» та зазначив, що в бліндажі солдати заспокоювали ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та влаштував сварку з ОСОБА_8 . Спочатку вийшов ОСОБА_8 , а через півгодини вийшов і ОСОБА_9 . Через 15 хвилин після виходу обвинуваченого та потерпілого свідок почув постріли. Дізнався від часових, що постріли були з малого бліндажу на дальньому посту. Зі слів часового, там перебувають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Потім він присвітив в бліндаж та побачив ноги людини, спитав хто в середині і почув голос ОСОБА_8 , який перебував у неадекватному стані. Далі ОСОБА_11 наказав ОСОБА_8 викинути зброю, той викинув, після чого свідок відкинув автомат подалі. Потім зайшов в бліндаж та почав заспокоювати ОСОБА_8 . ОСОБА_11 все показав на місці, вказавши бліндаж.

Надані свідком ОСОБА_11 покази суду першої інстанції разом із дослідженим місцевим судом протоколом проведення слідчого експерименту за участі вказаного свідка є логічними, послідовними, узгодженими не тільки між собою, а й відповідними тим показам, що були надані свідком ОСОБА_10 під час допиту його судом та проведення органом досудового розслідування слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 стосовно послідовності перебігу подій, а тому доводи захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_13 надавав суперечливі покази, колегія суддів не приймає до уваги, як і посилання сторони захисту на контузію ОСОБА_13 , якою він нібито пояснював втрату пам`яті, оскільки перевіряючи в ході апеляційного провадження досліджені судом першої інстанції докази та отримані покази, колегія суддів не знайшла обґрунтованих підтверджень таким посиланням з боку свідка ОСОБА_13 , тобто, на контузію останній не вказував ні суду, ні співробітникам поліції. Те, що деякі деталі перебігу подій в ході допиту судом першої інстанції свідок не зміг пригадати не спростовують встановленого в ході судового провадження факту умисного приведення обвинуваченим зброї у бойову готовність та умисного здійснення автоматної черги пострілів в потерпілого, а відтак і наявності в ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 . Більш того, колегія суддів звертає увагу, що саме ОСОБА_11 був безпосереднім свідком початку конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, який виник в бліндажі де відпочивали всі солдати, і завершився через 15 хвилин в бліндажі на дальньому пості звуком автоматної черги пострілів, після того, як туди направився обвинувачений, а за ним прослідував і потерпілий.

Щодо доводів сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було встановлено де і при яких обставинах ОСОБА_8 нібито казав свідку ОСОБА_12 , що це він вбив ОСОБА_9 , при тому що обвинувачений таку розмову із даним свідком заперечує, то колегія суддів оцінює критично такі доводи захисника, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, даний свідок не є зацікавленою особою у розгляді кримінального провадження та підстав омовляти обвинуваченого свідком ОСОБА_12 ані судом першої інстанції в ході судового провадження, ані судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваного вироку не встановлено. Факт заперечення ОСОБА_8 повідомлення свідку ОСОБА_12 про те, що обвинувачений вбив потерпілого, сам по собі не спростовує причетність ОСОБА_8 до вбивства, яка окрім показів свідка ОСОБА_12 знайшла своє обґрунтоване підтвердження обсягом інших досліджених судом першої інстанції письмових доказів, зокрема, висновком судово-психологічної експертизи від 08 грудня 2021 року стосовно слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , висновком СМЕ від 03 грудня 2015 року щодо причини смерті ОСОБА_9 , висновком СМЕ від 02 червня 2018 року, висновком судової балістичної експертизи від 14 вересня 2018 року, висновком СМЕ від 09 вересня 2018 року та висновком медико-криміналістичної експертиза від 25 вересня 2018 року.

Щодо доводів захисника обвинуваченого, викладених в апеляційній скарзі, про незгоду із висновком судово-медичної експертизи від 02 червня 2018 року, вмотивованих тим, що експерту на дослідження не ставилось питання щодо того, чи міг автомат, будучи зі знятим запобіжником в положенні автоматичного вогню вистрелити внаслідок його падіння та удару об землю, хоча свідок ОСОБА_14 надавав такі покази під час проведення службової перевірки в 2015 році, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, з огляду на наступне.

Так, в ході судового провадження, судом першої інстанції було досліджено висновок судово-медичної експертизи від 02 червня 2018 року, відповідно до якої вбачається, що неможливим є утворення виявлених тілесних ушкоджень через необережне падіння та мимовільного здійснення пострілів власною рукою.

Аналогічних висновків дійшов експерт при проведенні медико-криміналістична експертизи від 25 вересня 2018 року, дослідженої судом першої інстанції, відповідно до якої вбачається, що на куртці загиблого вхідні отвори, які утворились від 5 пострілів з вогнепальної зброї, типові для кулі 5,45 мм., та 6 ушкоджень мають морфологію вихідних ушкоджень, заподіяних компактним снарядом. Вектори всіх пошкоджень на тілі Пересічанського мають узгоджені напрямки: спереду назад, зверху вниз під кутом 40-65 градусів і зліва на право під кутами 15-35 градусів. Увесь комплекс пошкоджень на куртці Пересічанського виник від 5 ти влучань куль в передній поверхні одягу з заподіянням п`яти кульових наскрізних пошкоджень. Кількість вхідних та вихідних вогнепальних пошкоджень на одязі та тілі потерпілого не співпадає, через складки одягу, а також може бути внаслідок ураження двох ділянок тіла ( руки і тулуба ) однією кулею. Прогнозовано, увесь комплекс поранень на тілі та ушкоджень одягу міг виникнути від влучання п`яти куль. Постріл з неблизької дистанції, бо на куртці та шкірі немає супутніх факторів пострілу (дії порохових газів тощо.) Розташування 5-ти вхідних вогнепальних ушкоджень на відносно не великій площі, може свідчити на користь припущення можливого здійснення пострілів з короткої дистанції, поза межами дії супутніх факторів пострілу з кучним влучанням в потерпілого.

У момент влучання куль потерплий був схилений вперед, не виключений варіант, що постріли були здійснені з певної височини (пагорба), коли потерпілий міг перебувати в вертикальному положенні. Невиключається, що всі постріли були здійснені з мінімальним розривом в часі, невиключено однією чергою з автоматичної зброї однієї системи і, можливо з короткої відстані, не виключено з однієї позиції одним стрілком.

Ушкодження одягу і тіла унеможливлюють заподіяння вогнепальних ушкоджень внаслідок необачного заподіяння ушкоджень самому собі за обставин падіння та мимовільного здійснення пострілів власноруч.

Виходячи із виявлених на тілі потерпілого кульових поранень, їх характеру, локалізації, а також, із виявлених пошкоджень на одягу потерпілого, які утворились від вогнепальних поранень, із врахуванням ймовірного розташування тіла потерпілого в момент отримання поранень та після, експерти дійшли беззаперечних висновків про те, що неможливим є утворення поранень внаслідок необачного заподіяння ушкоджень самому собі за обставин падіння та мимовільного здійснення пострілів власноруч. Також, експерт дійшов висновку про те, що постірли здійснені з мінімальним розривом в часі, невиключено однією чергою з автоматичної зброї однієї системи і, можливо з короткої відстані, не виключено з однієї позиції одним стрілком. Тобто, вказане свідчить про те, що постріли все ж таки були здійснені стрілком, в даному випадку обвинуваченим.

Поміж цього, позиція сторони захисту стосовно того, що вогнепальні поранення в потерпілого могли утворитись внаслідок падіння та удару об землю автомату зі знятим запобіжником в положенні автоматичного вогню спростовується встановленим судом першої інстанції фактом того, що після здійснення пострілів в потерпілого, обвинувачений за наказом свідка ОСОБА_11 , який прибіг на звук автоматної черги пострілів, власноруч викинув зброю за межі бліндажу, після чого вона була відкинута якнайдалі свідком ОСОБА_11 , а обвинувачений повалений на землю. В момент коли обвинувачений викидав зброю потерпілий вже лежав на підлозі, ногами на порозі бліндажу. Даний факт також підтвердив і свідок ОСОБА_10 . Будь-яких свідчень про те, що автомат, приведений у бойову готовність міг падати на землю під час безпосередньої сварки обвинуваченого із потерпілим, жоден із свідків не повідомив, як і сам обвинувачений про це не вказував ані на досудовому розслідування, ані під час судового провадження. Натомість свідок ОСОБА_10 надав покази згідно яких він покрово чув всі етапи приведення автомату у бойову готовність та одразу здійснення черги пострілів, що, також, спростовує версію сторони захисту будь-якого падіння автомата в момент конфлікту.

Щодо показів свідка ОСОБА_14 , який нібито повідомив про падіння автомату обвинуваченого під час проведення службової перевірки в 2015 році, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки як було встановлено судом першої інстанції із показів усіх допитаних свідків, після подій в бліндажі та здійснення обвинуваченим пострілів в потерпілого, його керівництво, проводячи службову перевірку, намагались в такий спосіб виправдати ОСОБА_8 та списати все на нещасний випадок, в тому числі вживши заходів з підкладання зброї під тіло потерпілого, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції висновками судової молекулярно-генетичної експертизи від 04 травня 2020 року. Даний виявлений факт намагання приховати справжні обставини подій свідками не заперечувався, навпаки підтвердився, а обвинуваченим чи його захисником, в свою чергу, не оскаржувався.

Щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги його покази, то колегія суддів відхиляє такі доводи ОСОБА_8 , оскільки як вбачається із судового рішення та журналу судового засідання, обвинувачений в ході судового провадження скористався своїм процесуальним правом та відмовився від дачі показів, зазначив, що провину не визнає, проти повідомлених свідком ОСОБА_12 показів заперечує. Вказаній позиції обвинуваченого в мотивувальній частині вироку була надана оцінка.

Посилання обвинуваченого на те, що він фактично не був присутній в ході проведення слідчого експерименту за його участі, хоча в протоколі вказано протилежне, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в ході судового провадження судом першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 87 КПК України не досліджувався слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 від 04 жовтня 2018 року, у зв`язку із порушенням процесуальних прав обвинуваченого, а відтак і не приймався судом як доказ доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України.

Таким чином, враховуючи вище наведене, а також, те що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і обрану лінію захисту обвинуваченого, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4