Справа № 302/650/24
Провадження № 1-кс/302/138/24
У Х В А Л А
14.05.2024 рокусмт.Міжгір`я
Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником Міжгірського відділу Хустського окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
13.05.2024 року старший слідчий СВ відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене з наачльником Міжгірського відділу Хустського окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, та в якому просить застосувати захід забезпечення кримінального провадження арешт нерухомого майна: житлового будинку та земельні ділянки, які належать на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 .
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обраним Пилипецьким сільським головою, відповідно до протоколу засідання першої сесії четвертого скликання Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 11.04.1998 року приступив до виконання своїх повноважень, був переобраний та займав вказану посаду до 29.10.2016 року.
ОСОБА_5 , як голова сільської ради, у відповідності до ч.ч.4,5 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зобов`язаний забезпечувати, у межах наданих законом органам виконавчої влади повноважень на відповідній території, додержання Конституції та законів України, організовувати в межах, визначених законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, скликати сесії ради, вносити пропозиції та формувати порядок денний сесій ради і головувати на пленарних засіданнях ради, а також нести персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.
В результаті чого, на підставі вищевказаних складених та виданих ОСОБА_5 підроблених завідомо неправдивих офіційних документів, було незаконно відчужено земельну ділянку загальною площею 0,0216 га.
В результаті чого, на підставі вищевказаних складених та виданих ОСОБА_5 підроблених завідомо неправдивих офіційних документів, було незаконно відчужено земельну ділянку загальною площею 0,0216 га.
З метою забезпечення відшкодування завданої шкоди та з метою запобігання вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, та для забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , з позбавленням останнього права відчужувати нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, оскільки вважають, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане у клопотанні майно негативно вплине на кримінальне провадження.
В судове засідання старший слідчий та прокурор не з?явилися, про день та час розгляду клопотання повідомлялися судом своєчасно та належним чином, проте до суду подано письмові заяви старшого слідчого ОСОБА_3 та прокурора ОСОБА_4 з проханням розглянути клопотання без їх участі, клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 , на задоволенні поданого клопотання наполягають.
В судове засідання власник майна ОСОБА_5 не з?явився, про день та час розгляду клопотання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, що підтверджується телефонограмою від 14.05.2024 року, однак про причини неявки суду не повідомив, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав, заперечень проти клопотання слідчого на адресу суду не подано.
Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали клопотання старшого слідчого, яке погоджено з прокурором, та додані до клопотання документи на його обґрунтування щодо необхідності накладення арешту на перелічене у клопотанні майно, та проаналізувавши докази на підтвердження та обґрунтування заявленого слідчим клопотання у їх сукупності, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання старшого слідчого частково, виходячи з наступних підстав.
25.04.2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та вручено нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 376131687; дата формування: 26.04.2024), ОСОБА_5 на праві приватної власності належить наступне нерухоме майно, зокрема:
-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Згідно зі статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.98 КПК України).
За приписами ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує також і прецедентну правову позицію ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Санкція ч.2 ст.364 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).
На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).
Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя, проаналізувавши надані старшим слідчим ОСОБА_3 матеріали та обставини й обґрунтування, викладені у клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність правових підстав для арешту майна, враховуючи можливість подальшого забезпечення цивільного позову, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що слідчим доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на нерухоме майно земельні ділянки, які належать підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності, а тому слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання старшого слідчого частково, а саме в межах загальної вартості збитків, спричинених охоронюваним законом правам і державним інтересам в особі Пилипецької сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, в сумі 155779,20 гривень, згідно висновку судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 322-Е від 21.03.2024 року та вважає за необхідне, з метою забезечення відшкодування завданої шкоди, накласти арешт на земельні ділянки, які належать на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , шляхом заборони їх відчуження.
При цьому, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити власнику майна ОСОБА_5 , що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 03.08.1998 Міжгірським РВ УМВС у Закарпатській області, а саме на:
власником яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Заборонити будь-яким особам, а також ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати вищезазначене нерухоме майно до прийняття рішення про скасування арешту.
Старшому слідчому СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 вирішити питання щодо подальшого збереження вищевказаного майна, на яке накладений арешт.
В іншій частині клопотання щодо накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 139,08 кв.м., житлова площа 67,67 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню старшим слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, відповідно до п.9 ч.1 ст.309, ст.395 КПК України.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_9