Справа № 740/7350/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/514/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001203 від 02.09.2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ніжині Чернігівської області, є громадянином України, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має середню освіту, до затримання працював на елеваторі Баришівської зернової компанії, не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє - вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на строк 5 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4, ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 20 вересня 2023 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 2629 (дві тисячі шістсот двадцять дев`ять) гривень.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що при призначенні судом покарання не був врахований незадовільний стан його здоров`я, а саме наявність ряду тяжких захворювань: цукровий діабет 2 типу, інсулінозалежний, ВІЛ інфекція клінічна стадія, гепатит С, перехворів на туберкульоз легень.Зазначає, що потерпіла претензій до нього не має, шкоду їй частково відшкодовано.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.09.2023 року у ранковий час, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, діючи повторно та в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який у подальшому продовжено, зокрема, з 05 год. 30 хв. 18.08.2023 року строком на 90 діб, проник на територію господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке орендує ОСОБА_9 , де шляхом відкриття ззовні металопластикового вікна проник до приміщення будинку, який знаходиться на території вказаного будинковолодіння, звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 400 доларів США купюрами по 100 доларів США, що станом на 01.09.2023 року еквівалентно 14 627,44 грн, а також 15 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн купюрами по 100 грн, 2000,00 грн купюрами по 200 грн та 3000,00 грн купюрами по 500,00 грн, ювелірний виріб (сережки) із золота 585 проби вартістю 6098,52 грн, пару сережок у виді кільця, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Отримавши реальну змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_8 зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 35 725,96 грн.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, також у разі, якщо про це надійшло клопотання.

Враховуючи ту обставину, що обвинуваченого ОСОБА_8 , який тримається під вартою, було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, про що має місце розписка останнього від 27.05.2024 року, та те, що він не надав до суду апеляційної інстанції відповідного клопотання про його безпосередню участь в судовому засіданні апеляційного суду, маючи значний для цього час, свідчить про те, що ОСОБА_8 не мав бажання бути присутнім у судовому засідання, та беручи до уваги, що згідно положень ч.4 ст.401 КПК України, його участь в судовому засіданні не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд кримінального провадження без участі обвинуваченого.

Перевіряючи в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на відповідність положенням ст. 370 КПК України, колегія суддів враховує вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та в умовах воєнного стану, колегія суддів погоджується.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окремою підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції передбаченою ч. 2 ст. 409 КПК України, є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, , який згідно ст.. 12 КК України є тяжким, відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він не має місця реєстрації, офіційно непрацевлаштований, хоча працездатного віку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, при цьому згідно з витягом з медичної карти амбулаторного хворого від 27.11.2023 року перебуває на диспансерному обліку Чернігівської міської медичної частини ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», раніше судимий за злочини проти власності, досудову доповідь органу з питань пробації, згідно з якою: ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, рівень небезпеки для суспільства високий, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання та вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо при призначенні покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується і колегія суддів.

Проаналізувавши прийняте судом рішення, колегія суддів підкреслює, що таке покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам ст.50 КК України та не може вважатись явно суворим лише з підстав незгоди з таким висновком обвинуваченим.

Такий розмір та вид покарання є необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки повністю відповідає меті його призначення.

Що ж до доводів скарги про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання, із застосуванням ст.69 КК України у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно витягу із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 на даний час перебуває на диспансерному обліку в Чернігівській міській медичній частині ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» з діагнозом: ВІЛ-інфекція. Клінична стадія 4. Вірусний гепатит С. Цукровий діабет 2й тип інсулінозалежний, стан декомпенсації. З приводу захворювань отримує по життєво антиретровірусну терапію та інсулінотерапію, крім того на даний час отримав тримісячний курс лікування вірусного гепатиту С.

Тому колегія суду вважає, що на цей час обвинувачений отримує достатнє лікування в умовах ізоляції від суспільства та підстав для застосування до нього ст. 69 КК України не вбачає.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Колегія суддів вважає, що зазначені в скарзі обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому, всі обставини були належним чином враховані судом першої інстанції, а тому суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого буде сприятливим при призначенні реального терміну покарання.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4