Провадження № 11-сс/811/83/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000940 від 23 серпня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів учинених дітьми слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 .

Накладено арешт, шляхом встановленням заборони проведення реєстраційних операції (відчуження та розпорядження нерухомим майном), а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0233 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), загальною площею 0,1433 га, право власності на яке належить ОСОБА_7 , будівлю, магазин, кафе-бар, мотель та аптеку літ «А-2», які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0233 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), загальною площею 1000.9 кв.м., право власності на яке належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000940 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів учинених дітьми слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 23 серпня 2023 року за №0000940, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В обґрунтування апеляційний вимог адвокат покликається на те, що у клопотанні слідчого належним чином не обґрунтовано наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України. Зокрема, у клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування, що майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене. Жодних підстав вважати, що незастосування заборони розпоряджатися арештованим майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, немає. Жодної аргументації щодо доцільності та необхідності накладення арешту слідчим не надавалось, а слідчим суддею не досліджувалось.

Як зазначає апелянт, арештоване майно не відповідає ознакам майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, а ч. 3 ст. 358 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна. При цьому ОСОБА_7 є добросовісним набувачем майна на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16 жовтня 2023 року, а дарувальником є особа, яка жодним чином не пов`язана із проведенням реконструкції будівель, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0233. Вказаний договір не визнаний судом недійним і ніким не оспорювався. Будь-яких доказів, які б це спростовували, слідчим не надано.

Крім цього, у кримінальному провадженні жодним особам не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, до слідчого органу не подано жодного цивільного позову у порядку ст. 128 КПК України.

Апелянт звертає увагу, що слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення власника, жодним чином не мотивувавши своє рішення. Вважає, що правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0233 та нерухомого майна, яке розташоване на ній, органом досудового розслідування не наведено, а тому слідчий суддя мав відмовити у задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту на вказане майно.

В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказує на те, що клопотання слідчого було розглянуте без повідомлення власника майна. Крім цього, дані про направлення власнику майна ухвали слідчого судді матеріали справи не містять. З матеріалами справи, у тому числі з оскарженою ухвалою, сторона захисту ознайомилася 11 січня 2024 року. Таким чином, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому просить такий поновити.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог заперечив, вказавши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , не пропущений, оскільки ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000940 від 23 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, за фактом можливого вчинення підробки дозвільних документів щодо готовності до експлуатації об`єкта будівництва, розташованого на території Яворівського району Львівської області (а.с. 7).

Як слідує з матеріалів клопотання, 15.11.2019 державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_11 на підставі поданих ОСОБА_12 документів, а саме: декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 05 від 26.10.2020 виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та технічного паспорта № б/н від 12.10.2020 виготовленого ФОП ОСОБА_13 , здійснено реєстрацію права власності на будівлю, магазин, кафе-бар, мотель та аптеку літ. «А-2», загальною площею 1000.9 кв.м., що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0233 за ОСОБА_12 та присвоєно реєстраційний номера об`єкта нерухомого майна 258. В ході досудового розслідування встановлено, що відділом містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації не видавалися жодних правовстановлюючих документів, зокрема містобудівні умови та обмеження MU01:9640-7692-2575-3785 №14 від 16.03.2020 на об`єкт нерухомого майна «Реконструкція магазину під магазин, кафе-бар, мотель та аптеку» розташованого в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровий номер :06:002:0233, а також не надходило та не реєструвалося жодних заяви від ОСОБА_12 та інших осіб щодо отримання містобудівних умов та обмежень на вищевказаний об?єкт будівництва. Наведене підтвердилося під час допиту провідного інженера відділу містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації ОСОБА_14 , а також в ході проведення тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебувають у власності ФОП ОСОБА_15 та ФОП ОСОБА_16 . Також установлено, що 16.10.2023 приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу ОСОБА_17 на підставі договору дарування №1348 від 16.10.2023 року здійснено реєстрацію права власності об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 258 за ОСОБА_7 (яка відповідно до відомостей, отриманих в ході досудового розслідування, а саме: довідки про склад сім`ї є донькою ОСОБА_12 ). З гідно з відомостями з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0233, створена в результаті об`єднання земельної ділянки площею 0,1233 га з кадастровим номером :06:002:0177 та земельної ділянки площею 0,02 га з кадастровим номером :06:002:0041, загальною площею 0,1433 га. та 18.02.2020 зареєстрована за ОСОБА_12 . В подальшому, 16.10.2023 приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу ОСОБА_17 на підставі договору дарування №1348 від 16.10.2023 року здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку 258 за ОСОБА_7 (яка є донькою ОСОБА_12 відповідно до довідки про склад сім`ї).

Задовольняючи це клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000940, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

При цьому покликання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Твердження, що у вказаному кримінальному провадженні нікому не оголошено підозри, не береться до уваги, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Стосовно покликання апелянта на розгляд клопотання про арешт майна у відсутності власника майна, то це узгоджується з ч. 2 ст. 172 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого, прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржене рішення прийнято відповідно до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року про накладення у межах кримінального провадження №0000940 від 23 серпня 2023 року арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 ,- залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4