Номер провадження: 11-кп/813/414/24
Справа № 523/7564/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2023року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 , звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 , покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Речовий доказ, психотропну речовину - вирішено знищити.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Держави судові витрати на залучення експерта у розмірі 2265,36 грн.

Згідно оскаржуваного вироку, 30.07.2022, приблизно о 11:30 годин, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , незаконно придбав, шляхом знахідки, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он) в прозорому полімерному пакеті з замком «zip-lock».

Після чого, усвідомлюючи що в пакеті, знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он), достовірно знаючи її властивості, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , поклав дану психотропну речовину до лівої кишені своїх штанів, тим самим почав незаконно зберігати при собі, з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Так, 30.07.2022, в період часу з 13:20 годин по 13:23 годин, співробітниками відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області було проведено огляд місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого, в присутності понятих, ОСОБА_8 видав співробітникам поліції один прозорий полімерний пакет «zip-lock», в середині якого знаходилась кристалічна речовина, бежевого кольору, загальною масою 0,447г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он), (кількісний вміст PVP становить 0,329г.), яку ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

-суд розглянув обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні незаконно, коли як мав закрити дане кримінальне провадження за п.10 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки прокурор із обвинувальним актом звернувся поза межами строку, визначеного ст.219 КПК України;

-обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а тому на думку сторони захисту цілком можливо призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник обвинуваченого просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження закрити за п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а у разі переконання про неможливість закриття кримінального провадження, призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням зі сторонами судового розгляду, суд першої інстанції визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст. 309 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не оспорюються захисником, отже не перевіряються під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні незаконно, коли повинен був закрити дане кримінальне провадження за п.10 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки прокурор із обвинувальним актом звернувся поза межами строку, визначеного ст.219 КПК України.

Згідно до ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу.

Згідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Апеляційним судом встановлено, що 27.04.2023 року (четвер) ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку. 28.04.2023 року (в п`ятницю) сторона захисту ознайомилась з матеріалами кримінального провадження.

Наступним робочим днем був понеділок - 01.05.2023 року, та в цей день прокурор направив обвинувальний акт до суду (а.п. 12-13).

Відповідно до вимог ч.7 ст.115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Таким чином, доводи захисника про те, що прокурор із обвинувальним актом звернувся поза межами строку, визначеного ст.219 КПК України, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання та не врахування судом того, що обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а тому на думку сторони захисту цілком можливо призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, апеляційним судом встановлено наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд 1-ої інстанції визнав обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання - відсутні.

Суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що підстави застосування ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд 1-ої інстанції врахував, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості, як у потерпілого, так і суспільства.

Так, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений офіційно не працює, тому є недоцільним застосовувати покарання у виді штрафу та навіть небезпечно: у пошуках грошей на штраф засуджений може вчинити нове правопорушення.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, відсутності в обвинуваченого сталого матеріального стану, обставини, що пом`якшує покарання, суд 1-ої інстанції прийшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду 1-ої інстанції щодо призначення міри покарання правильним, тому в цій частині не вбачає підстави для зміни або скасування вироку.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. 24, 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2023року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набарання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4