Справа № 589/2240/21
Провадження № 1-кп/589/117/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2024 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миронівка Шосткинського району Сумської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2019 року в обідній час, перебуваючи на сьомому поверсі в першому під`їзді в будинку АДРЕСА_2 , між сином потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виникла сварка.

Під час сварки ОСОБА_6 , на ґрунті неприязних відносин, наніс ОСОБА_7 один удар ногою в тулуб, від чого той впав на бетонну підлогу. В подальшому, не зупиняючись, ОСОБА_6 став наносити ОСОБА_7 удари ногами та руками по різним частинам тіла.

В цей час, на крик вийшла ОСОБА_4 , яка, з метою зупинити бійку, стала відтягувати ОСОБА_6 від ОСОБА_7 , на що ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, наніс руками не менше двох ударів по обом кистям рук ОСОБА_4 , в той час, коли остання прикривала ними голову. Також, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_6 завдав ще один удар по лівій ключиці ОСОБА_4 , від чого остання впала на бетонну підлогу та вдарилася спиною і головою, в результаті чого відчула сильний фізичний біль.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_4 «Перелом основної фаланги IV пальця правої кисті. Перелом IV, V пальців лівої кисті. Контрактура пальців обох кистей», які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи № 45 від 21.04.2019, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, так як для загоєння переломів потрібен строк більше ніж 21 день.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, зазначаючи, що потерпіла його оговорює, він її не чіпав. Пояснив, що його співмешканка ОСОБА_8 бувала в гостях у сусідів - потерпілої та її сина ОСОБА_9 , разом випивали. Одного разу ОСОБА_10 поскаржилась йому, що ОСОБА_11 вдарив її. Обвинувачений, обурений поведінкою сусіда, вирішив поговорити з ним. В ході розмови ОСОБА_9 не заперечував того, що дійсно вдарив ОСОБА_10 , однак, жалю з цього приводу не висловив, таку свою поведінку пояснив тим, що був п`яний, а потім став кидатися на обвинуваченого з ножем, кричав, що всіх поріже. Тому між ними виникла бійка, в ході якої обвинувачений вдарив ОСОБА_9 ногою у груди, від чого останній впав, а обвинувачений сів на нього зверху. При цьому зауважує, що мати ОСОБА_9 (потерпілу) в ході бійки він не чіпав та взагалі її не бачив, лише чув, як вона кричала, що її сина б`ють. Більш того, обвинувачений заперечував, що потерпіла відтягувала його від свого сина, пояснивши, що опанував він себе сам, припинив бійку, після чого пішов додому. Обвинувачений наголошує, що бійка в нього була саме з сином потерпілої, останню ж він зовсім не чіпав та факт спричинення їй будь-яких тілесних ушкоджень заперечує. Допускає, що побити потерпілу міг її ж син.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені докази:

Свідок ОСОБА_12 (співмешканка обвинуваченого) показала, що близько трьох років тому вони з ОСОБА_6 вживали спиртне, свідок ненадовго вийшла до сусідів, а коли повернулась, то співмешканець зачинив двері та не впускав її додому. Вона залишилась стояти в під`їзді в домашньому одязі. Сусід ОСОБА_11 , що проходив повз, запропонував піти до нього додому, а вже потім, оскільки обвинувачений двері так і не відчинив, дозволив залишитись переночувати, його мати також була не проти цього. Наступного дня вона пішла додому, а мати ОСОБА_9 згодом почала казати, що коли свідок у них ночувала, то викрала насос. Свідок намагалась мирно поговорити з цього приводу з сусідами, прийшла до них та запевняла, що нічого з їх дому не брала, однак, ті лише лаялись та звинувачували її, а ОСОБА_9 взагалі схопив її, від чого вона злякалася та почала кричати. В ході конфлікту свідку вдалось відчинити двері та вибігти з квартири потерпілої. За словами свідка, ОСОБА_9 вибіг за нею з ножем в руках. В цей час обвинувачений перебував на сходинковому майданчику та, побачивши в руках сусіда ніж, почав його вибивати, між ними почалась бійка. Потерпіла також вибігла з квартири в під`їзд, кричала, намагалась втрутитись у конфлікт між чоловіками, забрала ніж, що був в руках у її сина та віднесла його до квартири, а потім вийшла знову та вже намагалась відтягти обвинуваченого від свого сина. При цьому свідок зазначає, що вона не бачила, щоб потерпіла падала, або її хтось бив, з забинтованою рукою вона вже стала ходити, як минув тиждень після цієї події.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (син потерпілої) пояснив, що близько трьох років тому взимку він зустрів сусідку ОСОБА_10 (співмешканку обвинуваченого), яка сказала, що чоловік вигнав її з дому, та попросилася заночувати у свідка, на що останній погодився. Наступного дня свідок вирішив розібратися в ситуації та пішов до обвинуваченого поговорити, однак, той почав бійку. Свідок зазначає, що від ударів він втратив свідомість та прийшов до тями лише від крику матері, яка в цей час лежала на підлозі на спині, а обвинувачений біг вниз по сходах. За словами свідка, він не бачив, чи бив обвинувачений його матір, однак, він переконаний, що впала вона саме через нього.

Допитана свідок ОСОБА_13 (сусідка) суду повідомила, що обвинуваченого вона може охарактеризувати як нормальну людину, конфліктів з ним ніколи не мала. Про подію вона знає зі слів своєї невістки ОСОБА_14 , яка почувши шум, вийшла в під`їзд та побачила як ОСОБА_15 б`є якусь бабусю. В подальшому свідок бачила, що потерпіла ходить з гіпсом, а потім вона ж приходила до свідка та просила аби та повідомила поліції про відомі їй обставини події.

Свідок ОСОБА_16 (сусідка) з цього приводу пояснила, що того дня вона почула сильний крик, піднялася на 7-й поверх та побачила потерпілу, яка притискаючи руки до себе казала, що її побив ОСОБА_6 . При цьому поряд з нею були ще дві сусідки та більш нікого. Крові чи синців на тілі потерпілої свідок не бачила, але через деякий час бачила потерпілу з гіпсом на руці.

Свідок ОСОБА_17 (сусідка) повідомила, що декілька років тому, взимку, вона почула сильний крик, піднялася зі свого поверху (6-го) на 7-й поверх та побачила потерпілу, яка, притискаючи руки до себе, плакала та кричала, казала при цьому, що її побив ОСОБА_6 . При цьому поряд з нею ані ОСОБА_6 , ані її сина ОСОБА_9 не було, лише інші сусіди. Крові чи синців на тілі потерпілої свідок не бачила, але через деякий час бачила потерпілу з гіпсом на руці.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду повідомила, що декілька років тому обвинувачений вигнав свою співмешканку ОСОБА_10 з квартири. Син потерпілої - ОСОБА_9 зустрів ОСОБА_10 на вулиці та вона попросилася залишитись у них переночувати. Наступного дня ОСОБА_10 пішла, а ОСОБА_9 пішов до обвинуваченого аби розібратися в ситуації та між ними почалася бійка. Потерпіла, почувши крики, вийшла на сходинковий майданчик та стала відтягувати обвинуваченого від свого сина, аби припинити бійку, але він у відповідь завдав їй декілька ударів по руці, голові та плечу, а потів штовхнув так, що вона впала та закричала від болю. На крик вийшли інші сусіди та викликали поліцію, після чого ОСОБА_6 припинив бійку та зачинився у своїй квартирі.

Судом також досліджено письмові докази:

- висновок експерта № 45 від 21.04.2019, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_4 мали місце перелом основної фаланги IV пальця правої кисті, перелом IV, V пальців лівої кисті, контрактура пальців обох кистей, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, так як для загоєння переломів потрібен строк більше 21 доби. Дані ушкодження виникли в результаті не менш двох травматичних дій тупим твердим предметом та могли виникнути в строк вказаний в ухвалі (27.01.2019);.

- протокол слідчого експерименту від 19.11.2019, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_4 , в ході якого остання повідомила про обставини завдання їй тілесних ушкоджень та продемонструвала механізм їх нанесення;

- висновок експерта № 180 від 26.11.2019, згідно якого механізм спричинення ушкоджень, продемонстрований потерпілою ОСОБА_4 в ході слідчого експерименту, не протирічить виникненню тілесних ушкоджень, виявлених у неї.

Таким чином дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами підтверджується спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій. Так, свідки зазначають, що безпосередньо після бійки потерпіла притискала руку до себе (що вказує на наявність больового синдрому) та пояснювала, що її побив ОСОБА_6 . Виникнення переломів саме у вказану дату та механізм їх утворення, крім показів потерпілої і свідків, підтверджується протоколом слідчого експерименту та висновками експертиз.

Покази обвинуваченого та його співмешканки суд розцінює як обраний спосіб захисту.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, його характер та наслідки.

При цьому, призначаючи покарання, суд також враховує дані про особу обвинуваченого.

ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, перебуває в цивільному шлюбі, за місцем мешкання характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Дане кримінальне правопорушення було вчинене 27.01.2019, вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2021 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, яке останній скоїв 19.08.2020, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2022 ОСОБА_6 було звільнено від покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2021, по закінченню іспитового строку. Тобто обвинувачений в силу ч. 3 ст. 88 КК України визнається таким, що не має судимості.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.

Прокурором було заявлене клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання в зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

При цьому перебіг строку давності не переривався, оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, 27.01.2019, отже, на дату ухвалення вироку 23.06.2024, з дня вчинення правопорушення минуло 5 років 04 місяці та 26 днів, а тому минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Об"єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.12.2021 №

521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21 суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, що якщо на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, це є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З наведеного вбачається, що звільнення особи від кримінальної відповідальності (призначеного покарання) в зв"язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є обов"язком суду. При цьому наявність на це згоди потерпілого в даному випадку - не передбачається.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов, суд приходить до наступного.

Потерпіла просила стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 2 243 грн та моральну 30 000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що завдана їй матеріальна шкода у загальному розмірі становить 2 243 грн та складається з вартості лікування, медикаментів. Також, потерпіла зазначила, що внаслідок дій обвинуваченого вона зазнала фізичного болю та моральних страждань, тобто їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 30 000 грн.

Обвинувачений цивільний позов не визнав.

За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування, посилене харчування, сторонній догляд.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Потерпілою до цивільного позову долучено квитанції про придбання нею медикаментів у період з січня 2019 року по травень 2021 року, проте доказів того, що придбання цих ліків було зумовлено лікуванням саме отриманих внаслідок даного кримінального правопорушення тілесних ушкоджень суду не надано, зокрема, відсутні докази призначення таких медикаментів лікарем: виписка з медичної карти хворого, листок призначень, тощо

Відтак, цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_6 потерпілій тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань, а також до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, настання негативних наслідків для здоров`я потерпілої, що порушило її нормальний життєвий ритм. Таким чином, потерпілій заподіяно моральну шкоду.

Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням кримінального правопорушення) та заподіяною моральною шкодою потерпілій наявний причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої, яка є особою похилого віку, характер фізичних та душевних страждань останньої, ступінь вимушених змін у її житті, їх тривалість, поведінку заподіювача шкоди, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Підтвердження наявності речових доказів та процесуальних витрат суду не надано.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30 000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шосткинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, потерпілій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1