Справа № 947/8035/24
Провадження № 1-кс/947/5280/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000195 від 02.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000195 від 02.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу, проведення необхідних слідчий (розшукових) дій, проведення експертних досліджень, запобіганню спробам пошкодження, перетворення, відчуження просить накласти арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку ТЗ марки «TOYOTACAMRY», 2003 р.в., сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д/з НОМЕР_2 .

23.04.2024 року прокурор ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. З підстав неявки прокурора судове засідання було відкладено на 29.04.2024 року, про що було доведено до відома керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону. Проте у судове засідання призначене на 29.04.2024 року прокурор ОСОБА_3 знову не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, надав до канцелярії суду заяву в якій просив розглядати клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Від представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 надійшла заява в якій остання визнати клопотання неподаним оскільки воно не підписано прокурором, та повернути вилучене майно особі у якої воно було вилучено.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000195 від 02.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

12.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук ТЗ марки «TOYOTA CAMRY», 2003 р.в., сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д/з НОМЕР_2 .

В ході вказаного обшуку, виявлено та вилучено наступні речі:мобільний телефон марки Poco X3NFC модель M2007J20CG IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-карткою з номером НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету НПУ №RIC 2009182;блокнот білого кольору з маркуванням «EU BORDER ASSISTANCE MISSION TO MOLDOVA AND UKRAINE» з рукописними записами всього на 44 аркушах , який поміщено до сейф-пакету НПУ № RIC 2009184.

Вказані речі постановою слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даного клопотання, слідчий суддя, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, відповідно до статі 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Визначення обсягу доказів, якими прокурор має намір доводити свою позицію перед судом, визначення виду заходів забезпечення, спрямованих на їх отримання чи збереження, відноситься до його повноважень.

Разом з цим, виходячи з аналізу загальних засад кримінального процесуального законодавства можна зробити висновок про те, що неявка без поважної причини прокурора свідчить про фактичне не підтримання заявленого клопотання та не доведення викладених у клопотанні обставин, що в свою чергу має оцінюватись як підстава для відмови у задоволенні такого клопотання без розгляду його по суті.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Положеннями ч.6 ст.173 КПК визначено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя констатує, що неприбуття прокурора в судові засідання є перешкодою для здійснення судового розгляду в розумні строки.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу, що стороною обвинувачення не обґрунтовано з яких підстав необхідно накладати арешт на вилучене майно, не зазначено конкретну мету.

Разом з тим, у контексті того, що метою накладення арешту прокурором визначено необхідність збереження речових доказів, слідчий суддя зауважує, що із аналізу змісту клопотання не видається можливим встановити, яке доказове значення у вказаному провадженні мають вилучені: мобільного телефону та блокноту.

Більш того, як вбачається зі змісту клопотання, прокурор фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речових доказів.

Окрім зазначеного слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відтак, прокурор має погодити лише той процесуальний документ слідчого, який ним складений та підписаний, у протилежному випадку прокурор має сам скласти процесуальний документ (клопотання) та його підписати відповідно до повноважень, визначених керівником відповідної прокуратури (ст. 37 КПК України).

Отже, в даному випадку подане клопотання про арешт майна не відповідає наведеним правилам кримінального процесу, оскільки взагалі фактично не підписане прокурором, отже не може бути предметом розгляду слідчим суддею.

Враховуючи те, що клопотання не підписане прокурором, прокурор ОСОБА_3 не з`явився до судового засідання, матеріли кримінального провадження для огляду не надав, тим самим не підтримав клопотання про арешт майна у судовому засіданні з належним його додатковим обґрунтуванням, з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 26, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000195 від 02.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1