ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 585/3973/23 Номер провадження 11-кп/814/1088/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2023 року за №0000317, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 роки обмеження волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислюваюти з дня прибуття ним до установи відбування покарання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

07 лютого 2023 року приблизно о 13 годині 02 хвилини ОСОБА_8 по бульв. Шевченка в м. Ромни Сумської обл. за попередньою домовленістю отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 500 гривень за придбання особливо небезпечної психотропної речовини «РVР».

Цього ж дня в проміжок часу з 13 години 07 хвилин до 13 години 22 хвилини ОСОБА_8 у телефонному режимі та шляхом перерахування грошових коштів за допомогою терміналу самообслуговування незаконно придбав за 500 гривень в особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, особливо небезпечну психотропну речовину «РVР», яку забрав зі схованки на третьому поверсі під`їзду АДРЕСА_2 і почав зберігати її при собі з метою подальшого збуту ОСОБА_9 . Затим ОСОБА_8 у вказаному вище під`їзді збув ОСОБА_9 придбану особливо небезпечну психотропну речовину «РVР», масою 0, 3169 г, яку ОСОБА_9 відразу після цього добровільно видав поліції.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції в ході призначення покарання не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, те, що ОСОБА_8 не працює, має тривалий час наркотичну залежність, не видавав добровільно наркотичні засоби, оскільки цю видачу здійснено свідком ОСОБА_9 , а відсутність у обвинуваченого судимостей, його посередня характеристика за місцем проживання не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не пом`якшують покарання;

захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить змінити вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2023 року та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд під час призначення покарання не врахував, що: ОСОБА_8 учинив один епізод збуту психотропної речовини своєму знайомому, для нього придбавши цю речовину, визнав винуватість, щиро розкаявся в учиненому злочині, активно сприяв у його розкритті, вказав поліції місце розміщення схованки із психотропною речовиною, під час досудового розслідування надавав показання не лише щодо себе, а й про діяльність особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має: захворювання, перебуваючи на замісній терапії, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, матір похилого віку з незадовільним станом здоров`я, та обставини, які би обтяжували покарання обвинуваченого, є відсутніми.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення і заперечення проти апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката, заперечивши проти апеляційної скарги прокурора, й додатково навели доводи про смерть батька ОСОБА_8 , перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за: ч.2 ст.307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції було розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи сторін обвинувачення та захисту про несправедливість призначеного місцевим судом ОСОБА_8 покарання і неправильність способу його виконання колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

А з приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні цієї норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст.12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння в кожній окремій ситуації.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Термін же «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер, а саме те, що наркоманія як небезпечне соціальне явище підриває здоров`я людини, викликає деградацію особи, втрату нею соціального статусу, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.80), перебуває під наглядом лікаря-нарколога із 07 листопада 2016 року з діагнозом: «психічні розлади й розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», у лікаря-психіатра на обліку не знаходиться (а.п.75), характеризується посередньо за місцем проживання (а.п.45, 82), наявність обставин, що пом`якшують покарання - визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Правильність же визнання місцевим судом цих трьох обставин, що пом`якшують захід примусу ОСОБА_8 , у апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

На підставі ч.2 ст.66 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також визнати обставиною, що пом`якшує покарання - викриття обвинуваченим іншої особи, яка здійснювала реалізацію психотропної речовини, оскільки така форма посткримінальної поведінки ОСОБА_8 свідчить про істотно меншу суспільну небезпечність особи обвинуваченого, формування в нього позитивних установок у контексті надання критичного осуду кримінально-протиправної діяльності, аналогічної тій, за яку його засуджено, та надання допомоги в боротьбі з наркоманією.

Разом з тим, на думку колегії суддів, місцевий суд, правильно встановив, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного з поширенням психотропних речовин, що підриває заснований на законі порядок їх обігу в Україні, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням до нього додаткового заходу примусу - конфіскації всього належного йому майна, через це доводи сторони захисту про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неспроможними.

Водночас зазначені вище обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання свідчать про наявність обґрунтованих підстав для призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але більш м`якого за видом, ніж передбачено законом, із застосуванням ст.69 КК України - у вигляді обмеження волі, з огляду на те, що встановлені в даному провадженні чотири обставини, які пом`якшують покарання (викриття винним іншої особи, яка здійснювала реалізацію психотропної речовини, визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), в своїй сукупності, поєднанні та взаємозв`язку, з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення - відсутності тяжких наслідків від злочину в цьому кримінальному провадженні, оскільки психотропну речовину фактично відразу було видано поліції свідком ОСОБА_9 , одиничності епізоду збуту обвинуваченим психотропної речовини, яку він придбав в іншої особи та постійним її розповсюдженням невизначеному колу осіб не займався, даних про особу ОСОБА_8 , його ставлення до вчиненого у формі надання критичної оцінки своїм кримінально-протиправним діям, відсутність відомостей про порушення ним після початку кримінального провадження інших вимог закону, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

За існування викладених вище обставин було би явно несправедливим обрання ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.307 КК України, про що просить сторона обвинувачення, а тому доводи її апеляційної скарги щодо безпідставності застосування до обвинуваченого приписів ст.69 КК України позбавлені підстав.

Колегія суддів ураховує твердження сторони захисту про те, що обвинувачений має матір похилого віку, яка хворіє, його батько помер, та доводи прокурора з приводу відсутності працевлаштування ОСОБА_8 , однак ці відомості з огляду на вказані вище дані в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України або навпаки для його посилення.

Що стосується посилань сторони захисту на позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, то вони спростовуються даними довідки Роменської міської ради Сумської області №01-14/72, за змістом якої ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, а відсутність скарг на поведінку обвинуваченого ще не вказує на позитивну характеристику його особи (а.п.45, 82).

Разом з цим, на доводи сторони захисту щодо наявності в ОСОБА_8 захворювань слід зазначити, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду в установленому законом окремому порядку (при виконанні вироку), натомість, це не вказує на необхідність і доцільність звільнення ОСОБА_8 від відбування заходу примусу з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Водночас відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Таким чином, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі з реальним його відбуттям і конфіскацією його майна відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 69 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, при цьому, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи. Підстави для його посилення, пом`якшення чи зміни способу виконання, про що порушується питання апелянтами, є відсутніми.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4