КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 24 квітня 2024 рокуапеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованого злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000050 від 12.01.2023.

Зобов'язано слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України якого включено до групи слідчих чи прокурора, якого включено до групи прокурорів у кримінальному проваджені № 0000050 від 12.01.2023, негайно повернути власнику ОСОБА_7 чи його довіреній особі, майно, вилучене 11.01.2024 під час проведення обшуків у квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz S 560» яким користується ОСОБА_7 , а саме:

- Мобільний телефон марки «IPhone 13 mini» з розбитим екраном та зі слідами пошкодження на корпусі, з карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон марки «IPhone 13 PRO МАХ», з сім картою № НОМЕР_2 ;

- Акт № ОУ - 0000011 на 1 арк;

- Акт № ОУ - 0000009 на 1 арк;

- Акт № ОУ - 0000010 на 1 арк;

- Договір № 2 від 01.02.2023 на 4 арк;

- Ноутбук «MacBook Air » model A2337, серійний номер C02GC6NBQ6L7;

- 5 аркушів блокноту з чорновими записами.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просивскасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000050 від 12.01.2023, що вилучено в ході обшуків у ОСОБА_7 , згідно зазначеного переліку

Прокурор зазначає, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, які підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності та збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на зазначене майно, а його повернення перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, а також враховуючи, що вказані документи містять відомості щодо обставини вчинення кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до ЄРДР.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 січня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000050, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що в ході виконання доручення працівниками управління Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України, встановлено злочинне угрупування, протиправна діяльність якого пов`язана із незаконним втручанням в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно - комунікаційних систем, впровадженням фінансового механізму, направленого на привласнення (в тому числі шляхом обману та/або зловживання довірою) коштів громадян України та іноземців під виглядом їх участі в інвестиційних проектах, з подальшою легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Проведеними заходами встановлено громадян України, які в період з 2021 року по теперішній час зоорганізувались з метою запровадження та функціонування міжнародної шахрайської схеми, з використанням електронно - обчислювальної техніки, що полягає в діяльності спеціально створених торговельних платформ, які начебто дозволяють отримувати надприбутки від купівлі-продажу різних активів (торгівля валютою, криптовалютою, цінними паперами, дорогоцінними металами, тощо), після отримання коштів ошуканих громадян, організатори оборудки, їх легалізують шляхом запуску бізнес - проєктів, придбання рухомого та нерухомого майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до групи осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, причетний у тому числі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інші особи, які на даний час встановлюються.

11 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року проведено обшук квартири за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи.

Постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 12 січня 2024 року вилучені під час обшуку речі та документи, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

02 лютого 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене в ході обшуків у ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з тих підстав, що прокурором не доведено необхідність арешту вилученого майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя встановив, що постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 12 січня 2024 року вказані речі вилучені під час обшуку - визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Проте, з постанови слідчого в частині визнання цього майна речовими доказом, не вбачається мотивів прийнятого рішення щодо його відповідності в даному конкретному випадку тим чи іншим ознакам, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року у справі 757/57353/23-к та у справі 757/57354/23-к надано дозвіл на обшук, з метою відшукання об`єктів на яких містяться відомості щодо вчинення кримінального правопорушення. Однак, станом на день розгляду клопотання, прокурором не надано відомостей що вказане майно оглянуто, та що воно містить на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею обґрунтовано зроблено висновок, що у матеріалах постановою про визнання речовими доказами частково йде мова про вилучені грошові кошти, які не вилучалися, однак в резолютивній частині речовими доказами визначено речі та документи, зазначені в клопотанні прокурора.

Відтак, вказана постанова слідчого, яка обґрунтовує мету накладення арешту, таку, як збереження речових доказів в частині зазначення критеріїв, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України, яким би могло відповідати зазначене майно, містить формальні посилання на нього, як на таке, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ, що позбавив слідчого суддю можливості встановити, що дійсно вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, 01 лютого 2024 року ухвалою слідчої судді Печерського районного суду м. Києва справа № 757/2966/24-к) задоволено скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та зобов`язано слідчого ГСУ НП України повернути ОСОБА_7 або його уповноваженим представникам майно, що було тимчасово вилучене 11.01.2024 під час проведення обшуку в транспортному засобі марки Mercedes Benz S560, державні номерні знаки НОМЕР_3 в кримінальному провадженні № 0000050 від 12.01.2023

Відтак, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що посилання прокурора на необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14лютого 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/5348/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/2288/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України