ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1290/24 Справа № 185/7595/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001343 від 31.08.2020 рокуза апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Худоєлань, Нудинського району, Іркутської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, опікуна малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_11 звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 126 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

28 серпня 2020 року приблизно о 19:00 годині ОСОБА_11 перебував на території будинку АДРЕСА_3 де проживає ОСОБА_13 . Отримавши напередодні відомості щодо побиття свого близького родича (брата ОСОБА_14 ) та будучи засмученим у зв`язку з отриманою звісткою, ОСОБА_11 , зайшовши в середину будинку АДРЕСА_3 до спальної кімнати в якій спав ОСОБА_13 , розбудив останнього та вступив з ОСОБА_13 в словесний конфлікт, під час якого, керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на завдання фізичного болю ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, наніс не менше трьох ударів долонею правої руки в область обличчя ОСОБА_13 та не менше трьох ударів нижньою частиною кулака в область тулубу, а саме грудної клітини та живота ОСОБА_114

Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_11 завдав потерпілому ОСОБА_13 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про неправильну кваліфікацію органом досудового розслідування дій ОСОБА_11 за ч.2 ст. 121 КК, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння, таке, що спричинило смерть потерпілого, та вважав необхідним змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст.121 КК на ч.1 ст.126 КК, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_11 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування посилається на те, що судом при винесенні вироку щодо ОСОБА_11 безпідставно змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.121 КК на ч.1 ст.126 КК.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував показами обвинуваченого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_7 та проведеними з ними слідчими експериментами, а також слідчими експериментами, проведеними зі свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Крім цього суд ставить під сумнів дані, отримані в ході дослідження слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , потерпілої ОСОБА_7 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , аргументуючи це лише різним механізмом спричинення тілесних ушкоджень, закріплюючи вищевказане висновком експертизи № 218, згідно якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, які демонструють під час слідчих експериментів потерпіла ОСОБА_7 та неповнолітній свідок ОСОБА_17 , не суперечить встановленим тілесним ушкодженням та вказують на їх спричинення ОСОБА_19 .

На думку прокурора, суд першої інстанції не приділив належної уваги родинним зв`язкам деяких учасників даного кримінального правопорушення.

Так, відповідно до показів обвинуваченого ОСОБА_11 , свідків, потерпілої ОСОБА_7 , померлий ОСОБА_13 постійно вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, систематично спричиняв тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_7 та своєму батькові - ОСОБА_14 , з якими спільно мешкав; будучи батьком трьох неповнолітніх дітей, не приділяв їм належної уваги, внаслідок чого померлий ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_7 в серпні 2020 року були позбавлені батьківських прав відносно всіх дітей, опікуном яких приблизно за місяць до події злочину став обвинувачуваний ОСОБА_11 . На думку прокурора, належним висновком є зацікавленість в результаті розгляду даної судової справи, зокрема щодо нівелювання негативних наслідків, потерпілої ОСОБА_7 , оскільки обвинувачений фактично забезпечує існування її трьох дітей та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , яка безпосередньо перебуває під наглядом обвинуваченого.

Аналізуючи покази потерпілої ОСОБА_7 , надані під час слідчого експерименту та в судовому засіданні, вбачається їх зміна та маніпулювання окремими деталями з метою схилити суд до висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_11 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того прокурор вважає, що покази потерпілої не співпадають і мають розбіжності з показами неповнолітнього свідка ОСОБА_17 . Зазначає, що в ході слідчого експерименту потерпіла повідомляла, що 28.08.2020 року обвинувачений спочатку наніс декілька ударів ОСОБА_13 , після чого вона повернулася до обвинуваченого та він наніс їй також 1 удар і продовжив бити ОСОБА_13 . В ході судового розгляду потерпіла вказану обставину не повідомляла та приділила значну увагу обставинам нанесення тілесних ушкоджень 27.08.2020 року ОСОБА_19 . Крім того, на початку допиту в суді остання повідомила, що ОСОБА_19 наніс декілька ударів по обличчю та грудну клітину ОСОБА_20 , а в подальшому вже повідомляла про нанесення ударів в область живота.

На думку прокурора, судом не було надано належного аналізу показів потерпілої ОСОБА_7 , а лише дослівно перенесено у вирок її покази, що надані в ході судового розгляду.

Крім розбіжностей в деталях, покази потерпілої, на думку апелянта, суперечать показам неповнолітнього свідка ОСОБА_17 .. Так, потерпіла ОСОБА_7 показала, що 27.08.2020 року ОСОБА_17 прокинулась від звуків ударів,які спричиняв ОСОБА_19 . ОСОБА_13 , та потім, коли останні вийшли з кімнати, вона лише чула прохання ОСОБА_17 не бити її батька, тобто ОСОБА_17 не могла бачити першочергові удари ОСОБА_19 .

Однак відповідно до показів неповнолітньої ОСОБА_17 , "... прийшов ОСОБА_21 . Він також побачив, що у мами пошкоджене око. Батько в цей час лежав. Він підійшов до нього та дав йому три "ляща"та у подальшому вийшовши з кімнати, ОСОБА_19 спричинив ще 4-5 ударів ОСОБА_13 "

З показів потерпілої слідує, що ОСОБА_17 не бачила першочергове нанесення ударів ОСОБА_19 померлому, а з показів ОСОБА_17 слідує, що вона бачила як першочергові удари ОСОБА_19 , так і наступні.

Отже, на переконання прокурора, потерпілі ОСОБА_7 та неповнолітній свідок ОСОБА_17 повідомляють про різну локалізацію, різний час та обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , надаючи покази про одні й ті самі події, тобто прокази обох особі не можуть бути одночасно покладені в основу одного висновку суду через їх розбіжності.

Разом з тим, як вказує прокурор, відповідно до проведених висновків експертизи №533 додатковий від 12.10.2020 року та № 218 від 26.05.2023 року тілесні ушкодження, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті могли утворитися, як показували ОСОБА_7 та ОСОБА_17 . Вказані розбіжності в ході судовою розгляду не усунуті.

Крім того апелянт вказує, що ОСОБА_7 в своїх показах повідомила, що за побиттям ОСОБА_19 . ОСОБА_13 спостерігав свідок ОСОБА_22 : " ОСОБА_23 у дверному пройомі спальні, де вони були. За спиною у ОСОБА_121." Однак свідок ОСОБА_22 ані під час слідчого експерименту, ані у судовому засіданні не повідомляв, що бачив як ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_13 за обставин, на які вказує потерпіла ОСОБА_7 .

Також прокурор вважає, що суд першої інстанції не приділив уваги тому, що покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 та проведеними з ними слідчими експериментами спростовується факт перебування неповнолітньої ОСОБА_17 27.08.2020 року під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 . На перебування неповнолітньої ОСОБА_17 27.08.2020 року за адресою місця вчинення злочину вказують лише сама неповнолітня та потерпіла. Зокрема під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 , остання прямо вказала, що ОСОБА_17 перебувала в м. Дніпрі під час спричинення ОСОБА_19 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Крім того прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поведінці неповнолітньої ОСОБА_17 після, як стверджує остання, спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 померлому ОСОБА_13 та спричинення останнім її матері - ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що у подальшому призвело до видалення одного ока. Не зважаючи на факт сильного, зі слів свідка, побиття її батька та матері, ОСОБА_17 покинула місце проживання та поїхала у м. Дніпро, з якого повернулася лише 01.09.2020 року.

Також апелянт зазначає, що судом належним чином не надано оцінки слідчим експериментам зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та підозрюваним ОСОБА_11 . Суд спростовує отримані результати даних слідчих експериментів аргументуючи лише різним механізмом спричинення тілесних ушкоджень, порівнюючи їх зі слідчими експериментами потерпілої ОСОБА_7 та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 . Однак суд, на думку сторони обвинувачення, не спростував та не надав належної оцінки вказаним слідчим експериментам, які фактично продемонстрували механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 та вказали про наявність причинно-наслідкового зв`язку зі смертю ОСОБА_13 , що підтверджено проведеними в подальшому та дослідженими у суді висновків експертів № 533 додаткових.

Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції хибно зробив висновок, що фельдшер ОСОБА_25 зробила висновок про кримінальну травму лише у ОСОБА_13 , оскільки відповідно до показів ОСОБА_25 , вона повідомила про наявність кримінального аспекту травми спершу у потерпілої ОСОБА_7 та у ОСОБА_13 , оскільки "Вона повідомила диспетчера про необхідність виклику поліції. Виклик був обґрунтований та первинний. Зазначено, що травма кримінальна, оскільки виклик був до жінки, вона була побита, і чоловік був побитий."

Суд, акцентуючи увагу на кримінальному аспекті отриманих травм ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , не приділив уваги тому, що фельдшер не відмітив наявності тілесних ушкоджень в області живота ОСОБА_13 , та не надав оцінці вказаній обставині спіставляючи з показами ОСОБА_7 та ОСОБА_17 щодо нібито спричинення ОСОБА_19 3-4 ударів в область живота, від яких ОСОБА_20 нібито навіть заплакав.

Таким чином прокурор вважає, що судом було порушено вимог ст. 95 КПК щодо необхідності оцінки кожного доказу окремо та у їх сукупності, надано перевагу одним доказам над іншими без достатньої підстави, внаслідок чого невірно кваліфіковано дії ОСОБА_11 за ч.1 ст. 126 КК.

Враховуючи викладене, прокурор просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.01.2024 року щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив їх задовольнити в повному обсязі;

- потерпілої, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.126 КК, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Аналізуючи доводи сторони обвинувачення щодо безпідставності зміни судом першої інстанції правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст.121 КК на ч.1 ст.126 КК, колегія суддів зазначає наступне.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК настає за умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні - тяжкі тілесні ушкодження, похідні - смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передувала події, їх стосунки.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається та не оспорюється прокурором, що 28.08.2020 року, приблизно о 19.00 годині ОСОБА_11 , отримавши напередодні відомості щодо побиття свого брата ОСОБА_14 , прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_13 . Зайшовши в середину будинку до спальної кімнати, в якій спав ОСОБА_13 , розбудив останнього та вступив з ним у словесний конфлікт, під час якого наніс останньому не менше трьох ударів долонею правої руки в область обличчя та не менше трьох ударів нижньою частиною кулака в область тулубу, а саме грудної клітини та живота ОСОБА_13 .

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що 28.08.2020 року приблизно о 17.00 годині йому зателефонувала сестра ОСОБА_26 та повідомила, що його брата ОСОБА_27 побив син ОСОБА_28 - ОСОБА_29 . Дочекавшись свого сина з роботи, обвинувачений попросив останнього звозити його та подивитися, що там відбувається. Близько 19.00 годин обвинувачений з сином ОСОБА_30 приїхали на машині на провулок Вишневий, 124, зайшли у двір, та побачили брата, який ходив весь опухший. Обвинувачений запитав у брата, що сталося та хто його побив. Брат сказав, що син ОСОБА_29 . Обвинувачений зайшов у будинок, побачив, що ОСОБА_29 лежить на ліжку і був побитий - розбита губа, на лобі ґуля з правої сторони, синці під очима. Обвинувачений запитав, навіщо той батька та почав його сварити і дав ляпаса ОСОБА_29 долонею з лівої сторони обличчя. Потім він з сином вийшли на вулицю, а ОСОБА_29 продовжував лежати. Вони забрали брата - ОСОБА_14 , відвезли його до молодшого брата і поїхали додому. Коли виходив з кімнати, бачив ОСОБА_32 , який був у дверях, він приїхав не з ними.

На запитання учасників провадження, обвинувачений вказав, що з ОСОБА_29 він ніколи не сварився, говорив йому, щоб той влаштувався на роботу, утримував свою сім`ю. Коли зайшов до будинку, ОСОБА_29 лежав на ліжку, поряд лежала на боку під стіною дружина ОСОБА_29 - ОСОБА_33 . Коли він почав сваритися з ОСОБА_29 , вона повернулася та попросила не кричати. У неї було підбите око. Також зазначив, що тілесний ушкоджень ОСОБА_29 він не наносив, не бив його, а тільки дав йому ляпаса. Від чого у ОСОБА_29 міг виникнути перитоніт - не знає.

Під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту 02.09.2020 року обвинувачений ОСОБА_11 пояснив та показав, як зайшов до будинку брата, де на ліжку лежали ОСОБА_34 та його дружина ОСОБА_33 . Також показав на манекені, як наніс ОСОБА_29 три удари долонею правої руки по обличчю ОСОБА_13 та нижньою частиною кулака правої руки по його тулубу (т.1 арк.кр.пр. 162-166).

Відповідно висновку експерта №533 додатковий від 12.10.2020 року враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та локалізацію (на обличчі та в області живота, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 ), могли утворитися, як показував підозрюваний ОСОБА_11 при проведенні слідчого експерименту. (т.1 арк.кр.пр.240).

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 пояснив, що 26-27 числа, місяць та рік не пам`ятає, було тепло, приблизно о 18.00 - 19.00 годині, йому зателефонував ОСОБА_18 і сказав, що вони з батьком їдуть до будинку по провулку Вишневому в м.Павлоград, де жив покійний ОСОБА_29 , бо він ображає дядю ОСОБА_36 . Свідок сів на велосипед та поїхав до цього двору, біля якого вже стояли обвинувачений ОСОБА_37 та його син ОСОБА_38 , які приїхали на автомобілі. Вони всі разом зайшли у двір та побачили дядю ОСОБА_36 , у якого обличчя було у синяках. Потім пішли у будинок шукати ОСОБА_29 . ОСОБА_39 в останню кутову кімнату, попереду був ОСОБА_40 , свідок був зліва від нього, а ОСОБА_38 був справа від ОСОБА_41 . ОСОБА_29 та потерпіла спали на дивані. ОСОБА_37 стояв приблизно за 0,5 м від дивану, розбудив ОСОБА_29 і запитав звідки у дяді ОСОБА_43 синці. ОСОБА_29 відповів, що не бив його, запитав чого ви кричите та почав "визвірятися". Далі ОСОБА_40 дав ОСОБА_29 пару ляпасів і потикав пальцями в груди, та сказав, щоб він не ображав батька. Потім вони вийшли з будинку і забрали дядю ОСОБА_36 . Свідок поїхав на велосипеді додому. Через 2-3 дні він дізнався, що ОСОБА_29 помер. Потерпіла лежала біля стіни. Також свідок зазначив, що ОСОБА_40 наніс ляпаси ОСОБА_29 , коли той лежав. Також наніс удари у грудну клітину правою рукою. Після чого ОСОБА_29 встав та пішов на вулицю. Звідки у ОСОБА_29 взялися синці - свідку не відомо. Уточнив, що обвинувачений наніс ОСОБА_29 1-2 удари кулаком в грудну клітину і пальцями долоні у грудну клітину 2-3 рази. Удари були тільки в грудну клітину, в живіт удари не наносив.

Судом було досліджено протокол слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 , під час проведення якого останній розказав та показав на манекені, як обвинувачений ОСОБА_37 наніс ОСОБА_44 приблизно 2-3 удари долонею по обличчю, щоб той заспокоївся. Однак ОСОБА_29 почав ще більше матюкатися і після цього ОСОБА_112 нижньою частиною кулаку правої руки наніс не менше 3-5 ударів в область грудної клітини та живота ОСОБА_29 (т.1 арк.кр.пр. 108-112).

Згідно висновку експерта № 533 додатковий від 12.10.2020 року враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та локалізацію (на обличчі та в області живота, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 ), могли утворитися як показував свідок ОСОБА_15 при проведенні слідчого експерименту. (т.1 арк.кр.пр.242).

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_18 від дачі пояснень щодо свого батька ОСОБА_11 на підставі ст.63 Конституції України відмовився. Під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту розповів та показав на манекені, як ОСОБА_11 спочатку долонею правої руки наніс декілька ударів по обличчю потерпілого. Крім цього свідок повідомив, що бачив у ОСОБА_115 тілесні ушкодження в області ока та тілесні ушкодження у ОСОБА_109 - шишку в області лоба та розбиту губу. Також свідок продемонстрував удари, нанесені ОСОБА_11 - нижньою частиною кулака, в область грудної клітини та живота ОСОБА_46 (т.1 арк.кр.пр. 113-117).

Згідно висновку експерта № 533 додатковий від 12.10.2020 року враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та локалізацію (на обличчі та в області живота, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 ), могли утворитися як показував свідок ОСОБА_18 при проведенні слідчого експерименту. (т.1 арк.кр.пр.244).

Потерпіла ОСОБА_7 суду першої інстанції пояснила, що 27.08.2020 року її чоловік - ОСОБА_13 побив її, пошкодивши око. В той день вони з чоловіком повинні були йти на підробіток до ОСОБА_47 . 27.08.2020 року приблизно об 11-12 годині до них додому прийшов ОСОБА_48 , щоб покликати їх йти працювати. Чоловік лежав на дивані, а вона сиділа поруч. Коли ОСОБА_49 зайшов до кімнати, то запитав хто наніс їй тілесні ушкодження. Потерпіла повідомила, що чоловік. ОСОБА_48 підійшов до ОСОБА_29 та вдарив його кулаком в обличчя, від чого у нього лопнула губа. Потім наніс ще декілька ударів в обличчя та декілька разів у грудну клітину. ОСОБА_29 був випивший і здачу ОСОБА_119 не давав. ОСОБА_21 посварився та пішов. Як ОСОБА_48 побив ОСОБА_29 , той так і лежав на дивані. Вдома була ще Донька - ОСОБА_51 , яка знаходилась у сусідній кімнаті та прокинулась, коли почула, що батька б`ють. Вона вийшла з ОСОБА_113 на вулицю, потім встав чоловік і також вийшов на вулицю. Потерпіла залишилась у кімнаті та чула, як донька казала ОСОБА_118, що він не бив батька. Потім ОСОБА_50 пішов. Донька збиралася від`їжджати, потім за нею приїхало таксі, а чоловік повернувся у будинок та ліг на диван. Потім прийшла знайома потерпілої ОСОБА_53 , яка, побачивши, що потерпіла та її чоловік побиті, викликала швидку допомогу. Коли приїхали медики, потерпілій та її чоловіку зробили знеболюючий укол, також ОСОБА_29 поставили крапельницю. Потім вона поїхала на швидкій до лікарні. Також хотіли забрати і ОСОБА_29 , але він не міг встати, а транспортувати його до швидкої не змогли. Коли потерпіла повернулася з лікарні, ОСОБА_54 довела її до дому та пішла. Чоловік лежав на дивані та говорив, що йому погано, ходив рвати.

28.08.2020 року чоловік також говорив, що йому погано, боляче, показував в область живота, пив воду та рвав. Потім ввечері до них у кімнату зайшов обвинувачений, його син ОСОБА_38 та ОСОБА_55 . Вона лежала біля стіни, повернувшись до неї. ОСОБА_29 лежав скраю, був одягнений у футболку та штани. Вона чула, як обвинувачений сварив її чоловіка та чула один-два ляпаси. Куди саме був ляпас - не бачила, лише чула "хлопок". Інших ударів не чула, думає, що по обличчю. Потім вона повернулася та попросила обвинуваченого не робити цього, то ОСОБА_29 і так побитий. Коли повернулася, то побачила всіх. Обвинувачений запитав, що з нею трапилось. Потім сказав, щоб вони збирали речі і щоб їх більше не було та пішов. Він знаходився у кімнаті приблизно 3 хвилини. Коли обвинувачений наносив удари чоловіку, за ним на порозі в кімнату стояв син останнього, а за ним - ОСОБА_56 .

29 числа вранці в кімнату заходив ОСОБА_48 разом з ОСОБА_57 та ОСОБА_58 , та запитували, як вона. Потім викликали швидку допомогу, бо й неї майже не випало око. Її направили до лікарні в м. Дніпро, де їй видалили око. До лікарні вона поступила 29.08.2020 року, а 30.08.2020 року після обіду їй зателефонувала ОСОБА_53 та повідомила, що чоловік помер. Коли вина від`їжджала 29.08.2020 року, ОСОБА_29 був живий, лежав у спальні на дивані. Вона підходила до нього та пропонувала їхати з нею до лікарні, однак він відмовився, сказавши, що приїде потім. ОСОБА_48 на той момент був дуже агресивний, у нього була перепалка з фельдшером.

Також потерпіла повідомила, що 27.08.2020 року швидка оглядала ОСОБА_13 , вона бачила, як йому робили укол та ставили крапельницю, говорили, що його потрібно госпіталізувати. ОСОБА_29 повідомляв, що його побили. Також про це говорила вона та її знайома ОСОБА_54 . ОСОБА_29 відмовлявся від госпіталізації, а вони не могли його підняти, він говорив, що йому боляче і він нікуди не поїде. Вийшли на вулицю, щоб покликати на допомогу перенести ОСОБА_29 , однак нікого не було поряд. З 27 по 29 серпня чоловіку було постійно погано. Він пив воду, хапався за живіт та рвав, говорив, що йому боляче.

На запитання учасників провадження, потерпіла уточнила, що 27 серпня 2020 року, коли прийшов ОСОБА_48 , вона та її чоловік знаходились удвох в дальній кімнаті. Чоловік лежав на дивані скраю на спині, вона сиділа на іншому дивані. ОСОБА_63 підійшов до ОСОБА_29 та кулаком правої руки наніс декілька ударів в обличчя, від чого у чоловіка тріснула губа та пішла кров носом. ОСОБА_29 лежав і нічого не міг зробити. Потім ОСОБА_50 наніс ще декілька ударів в область грудної клітини та живота чоловіка. Потім прокинулась донька, підбігла до ОСОБА_59 , сказала, щоб він не бив батька та вивела його на вулицю. Коли ОСОБА_48 наносив удари чоловіку, вона перебувала на відстані 1 метра та говорила ОСОБА_52 , щоб він не бив. Після того, як донька вивела ОСОБА_59 на вулицю, вона залишилась у кімнаті, а чоловік встав та також пішов на вулицю. Зі слів доньки вона знає, що ОСОБА_29 просив у ОСОБА_59 цигарку, але той сказав, що він йшов працювати. Чоловік пішов до вітальні , де перед цим спала донька та сів. Також зі слів доньки вона знає, що за нею до будинку зайшов ОСОБА_48 , підійшов до чоловіка, який сидів у вітальні на дивані та почав бити останнього в область живота, наніс декілька ударів. Донька просила не робити цього. ОСОБА_23 у цей час стояв у дверному пройомі спальні, де вони були, за спиною у ОСОБА_121.

На досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту 10.09.2020 року, потерпіла ОСОБА_7 розказала та показала, як 27.08.2020 року вона разом з чоловіком та донькою перебували у будинку, як до кімнати зайшов ОСОБА_48 та побачивши її обличчя, наніс кулаком правої руки два удари в область обличчя чоловіка та два удари кулаком правої руки в область грудної клітини ОСОБА_29 . Також пояснила, що 28.08.2020 року приблизно о 19.00 годин до їх кімнати зайшов обвинувачений ОСОБА_11 разом з сином ОСОБА_30 та ОСОБА_61 . Вона в цей час лежала повернутою до стіни, а ОСОБА_29 лежав зкраю. Пояснила, як чула декілька ударів по обличчю ОСОБА_29 , пояснила, що їй також було випадково нанесено один удар обвинуваченим. Після чого обвинувачений наніс ще декілька ударів по тілу ОСОБА_29 та вийшов з будинку.

Згідно висновку додаткового експерта № 533 від 12.10.2020 року, враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм утворення і локалізацію (на обличчі та в області живота, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 ) могли утворитися як показувала потерпіла ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту (т.2 арк.кр.пр. 6).

Свої показання потерпіла ОСОБА_7 підтримала у суді апеляційної інстанції, зазначивши, що вже по обіді 28.08.2020 у її померлого чоловіка ОСОБА_13 стали проявлятися симптоми перитоніту після його побиття напередодні, а саме 27.08.2020 ОСОБА_113 ОСОБА_62 у вигляді нудоти та блювоти. До приходу 28.08.2020 року приблизно о 19.00 годин обвинуваченого ОСОБА_8 , її померлий чоловік лежав на ліжку, не вставав, бо йому було дуже зле.

Допитана судом в якості свідка неповнолітня ОСОБА_17 суду пояснила, що 27.08.2020 року вона приїхала додому приблизно об 11.00 -12.00 годин, зайшла до батьків у кімнату, побачила, що вони з мамою сплять окремо на різних ліжках. У мами кровоточило око. Вона запитала у батька, що він наробив. Він сказав, що це не він, та не пам`ятає цього. Мама сказала, що це зробив батько. Вона займалася своїми справами і приблизно в 16.00-17.00 годин прийшов ОСОБА_21 , який також побачив, що у мами пошкоджене око. Батько в цей момент лежав, ОСОБА_50 підійшов до нього та дав йому три "ляща". Батько встав і вони пішли курити. ОСОБА_50 не дав батькові сигарету та штовхнув його, і батько запитав, навіщо він це робить. Батько зайшов до гостьової кімнати, що ближче до виходу, де вона фарбувалася, сів на край дивану, а ОСОБА_50 стоячи поклавши руку на його плече, тримав його за кофту та багато разів бив кулаком у груди та нижче. Ударів було приблизно 7. Вона сказала, щоб ОСОБА_50 йшов додому. Потім ОСОБА_50 пішов сам покурив, повернувся та знову почав бити батька так само. Ударів було 4-5, в теж саме місце. У батька були сльози. ОСОБА_48 був сам. Потім вона допомогла батькові встати, він говорив, що йому важко дихати. Також свідок вказала, що вона поїхала з дому приблизно о 17.30-18.00 годин. ОСОБА_48 спричинив батькові тілесні ушкодження за те, що він вибив мамі око та постійно її бив. Запитував його, навіщо він її б`є, чи не набридло йому весь час отримувати по обличчю та бити ОСОБА_92. Крім того вказала, що батько працював на ОСОБА_120 , вони то сварилися, то спілкувалися нормально. Якщо батько не виходив на роботу, ОСОБА_50 міг прийти до батька та вдарити його кулаком або дати "ляща", сказавши, що він його підвів. Один раз було таке, що ОСОБА_63 так побив батька, що він не міг поворухнутися.

Під час проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_17 10.09.2020 року, вона у присутності законного представник та педагога пояснила та показала, як 27.07.2020 року перебувала вдома та прокинулася від звуків ударів. В загальній кімнаті побачила маму, у якої був синець на оці. Далі показала, на якому ліжку лежав її батько. Вказала, що знову лягла спати і знову прокинулась від звуків ударів та показала, як зайшла до кімнати, де лежав батько. Побачила, що мама сиділа, батько лежав на дивані, а ОСОБА_21 стояв над батьком на наносив йому удари кулаком правої руки в грудну клітину, два рази. Далі свідок пояснила, що попросила ОСОБА_59 вийти з кімнати, після чого вони вийшли на вулицю. В цей час на подвір`я вийшов і батько та попросив у ОСОБА_59 сигарету, але ОСОБА_50 відмовив. Після чого батько зайшов до кімнати та присів на ліжко, потім зайшов ОСОБА_50 та піднявши батька за кофту, наніс йому три удари кулаком правої руки в область грудної клітини (т.1.арк.кр.пр. 201-206).

Згідно висновку експерта № 533 додатковий від 12.10.2020 року, механізм утворення і локалізація тілесних ушкоджень (на обличчі та в області живота, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті), могли утворитися як показувала свідок ОСОБА_17 при проведенні слідчого експерименту (т.2 арк.кр.пр.4).

Також суд першої інстанції взяв до уваги і покази свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що приблизно наприкінці літа 2020 року, до обіду, він був у будинку ОСОБА_13 , щоб взято його на роботу. Побачив, що ОСОБА_33 лежить у ліжку, у неї було погано з оком. Прийшли сусіди та викликали швидку допомогу. Напередодні разом з ОСОБА_57 вони прийшли до ОСОБА_13 , який був дуже п`яним. ОСОБА_64 був з ними або в перший день, або у другий. ОСОБА_29 лежав в дальній кімнаті на дивані, свідок взяв його за руку і тряс, щоб розбудити, але останній був п`яний. Ушкоджень на його обличчі не було. Свідок дав ОСОБА_29 два ляпаса долонею по щоці. Голуб у цей час стояв біля нього, може відходив. Через 3-4 дні свідок дізнався, що ОСОБА_29 помер. Крім двох ляпасів, більше ударів ОСОБА_29 не наносив.

Під час проведення слідчого експерименту на досудовому розслідування свідок ОСОБА_19 11.09.2020 року пояснив, що 26.08.2020 року він та ОСОБА_65 зайшли на подвір`я, де побачили ОСОБА_13 і поговоривши з останнім, вийшли з подвір`я. Наступного дня, а саме 27.08.2020 року він зайшов разом з ОСОБА_57 та ОСОБА_66 до будинку ОСОБА_13 в будинок. Свідок показав на ліжко, де лежала ОСОБА_67 , у якої був синець під оком та показав ліжко, де лежав ОСОБА_13 . Потім пояснив, як наніс долонею правої руки два удари по обличчю ОСОБА_29 та вийшов з кімнати. Прийшовши наступного дня до ОСОБА_29 , запропонував викликати швидку допомогу, але останній відмовився (т.1 арк.кр.пр. 220-225).

Згідно висновку експерта № 533 додатковий від 12.10.2020 року, враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та локалізацію (на обличчі ОСОБА_13 ), могли утворитися як показував свідок ОСОБА_19 при проведенні слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми живота з розривом тонкого кишківника, які перебувають в прямому причинно-наслідковому в`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , при проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 не відображений (т.2 арк.кр.пр.2).

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_22 пояснив, що приблизно влітку 2020-2021 року він разом з ОСОБА_113 ОСОБА_62 працювали за наймом та щось перевозили. До обіду до ОСОБА_29 прийшли він з ОСОБА_113 ОСОБА_62 та ОСОБА_68 - його сусідом, який проживає через два будинки. Зайшовши до будинку, ОСОБА_33 лежала на ліжку в залі і вже була без ока. ОСОБА_50 спитав "що сталося", або "за що, хто". ОСОБА_33 відповіла - ОСОБА_29 . Запитали, де ОСОБА_29 , ОСОБА_33 сказала, що у дальній кімнаті. Зайшов ОСОБА_50 , свідок - за ним. ОСОБА_29 лежав та був сильно п`яний. ОСОБА_50 запитав у ОСОБА_29 , навіщо він вибив ОСОБА_69 око, а той відповів, що не пам`ятає. Потім ОСОБА_50 вдарив ОСОБА_29 один раз долонею за те, що він зробив, а другий раз вдарив долонею за те, що він їх обманув та не вийшов на роботу. Потім вони розвернулися та пішли. Чи була вдома ОСОБА_70 , свідок не пам`ятає. ОСОБА_71 стояв біля нього. Свідок вказав, що ні він, ні ОСОБА_71 не наносили ОСОБА_116 ударів. Хтось викликав швидку допомогу. Свідок бачив, як ОСОБА_29 виходив з будинку і сказав лікарю зі швидкої допомоги, що нікуди не поїде. Чи були тілесні ушкодження у ОСОБА_29 , свідок не пам`ятає. Напередодні цього випадку ввечері він і ОСОБА_21 проходячи повз будинку ОСОБА_29 побачили його на подвір`ї і спитали, чи він готовий на рано на роботу. В будинок вони не заходили. ОСОБА_92 у той вечір не бачили, на подвір`ї крім ОСОБА_29 нікого не було. Також свідок вказав, що між ОСОБА_113 ОСОБА_62 та ОСОБА_29 бійок не було. Чи була у будинку ОСОБА_72 - свідок не пам`ятає, також не пам`ятає, чи пішли вони тоді на роботу.

Під час проведення на досудовому розслідуванні 11.09.2020 року слідчого експерименту свідок ОСОБА_22 вказав, що 26.08.2020 року він та ОСОБА_48 зайшли у двір ОСОБА_73 , де зустріли останнього біля вхідних дверей. Далі, 27.07.2020 року він разом з ОСОБА_74 та ОСОБА_75 зайшли в середину будинку АДРЕСА_3 , побачили ОСОБА_76 , який лежав на ліжку. Потім свідок за допомогою манекена показав, як ОСОБА_48 наніс ОСОБА_29 два удари долонею по обличчю правою рукою, а потім вони втрьох покинули будинок (т.1 арк.кр.пр. 208-213).

Згідно висновку експерта № 533 додатковий від 12.10.2020 року, враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм утворення, їх локалізацію (на обличчі), вони могли утворитися як показує свідок ОСОБА_22 при проведенні слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми живота з розривом тонкого кишковика, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту не відображений (т.1 арк.кр.пр. 248).

Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції пояснив, що можливо у 2020 року, у другій половині дня, число він не пам`ятає, він був у ОСОБА_47 у дворі, разом з останнім та ОСОБА_77 сиділи за столом. В цей час прийшла ОСОБА_78 , подруга ОСОБА_79 , і сказала, що ОСОБА_29 побив ОСОБА_92, треба щось робити. Вони пішли до будинку ОСОБА_46. Був свідок, ОСОБА_48 , ОСОБА_80 та ОСОБА_78 . ОСОБА_33 була під ковдрою, було темно, приблизно о 14.00-15.00 годин. ОСОБА_33 лежала зліва в прохідній кімнаті на дивані. ОСОБА_50 підняв ковдру і побачив, що у неї вилізло око. ОСОБА_33 сказала, що це ОСОБА_29 її побив. Де в цей час був ОСОБА_81 та ОСОБА_78 , свідок не знає. ОСОБА_50 пройшов до іншої кімнати, де лежав ОСОБА_29 та почав наносити йому удари. Свідок бачив боком. Чи долонею, чи кулаком ОСОБА_50 наносив удари - не бачив, бо це було за його спиною. Далі свідок побачив, що у ОСОБА_29 Пішла кров, і він сказав ОСОБА_52 більше не чіпати ОСОБА_29 . Кров у ОСОБА_29 пішла, бо ОСОБА_50 розбив йому губу. Свідок відтягнув ОСОБА_59 . ОСОБА_29 так і залишився лежати. ОСОБА_78 витягла ОСОБА_29 , почала витирати його, вони в цей момент зібралися та пішли. Де був ОСОБА_81 - свідок не пам`ятає. На наступний день, це був четвер-п`ятниця або п`ятниця - субота, вони були у ОСОБА_59 . Та ж компанія. Прийшла мати ОСОБА_83 - ОСОБА_84 і сказала, що треба щось робити, бо ОСОБА_69 погано. Вони зайшли туди, був навіть неприємний запах. ОСОБА_69 було погано, ОСОБА_29 був у своїй кімнаті, а ОСОБА_33 у своїй. Викликали швидку допомогу, хто саме - не пам`ятає. Після приїзду швидкої ОСОБА_33 поїхала до лікарні, а ОСОБА_29 відмовився, хоча свідок казав йому, щоб він їхав.

На запитання учасників провадження, свідок вказав, що в перший день ОСОБА_78 вказала, що ОСОБА_29 вибив око ОСОБА_69 . Окрім них більше у будинку нікого не було. ОСОБА_85 ні у перший день, ні в другий, свідок не бачив. Чи була вона відсутня, свідок не зміг вказати. Коли ОСОБА_48 наноси удари, ОСОБА_29 лежав на спині та не намагався закритися руками. Свідок побачив кров на його обличчі, може це була губа, може ніс. Він перебував у цей час на відстані 2-3 метри. В момент нанесення ударів ОСОБА_80 не був у полі його зору, ОСОБА_78 вибігла. У перший день, ОСОБА_29 був у відключці, був п`яний і спав. Коли ОСОБА_63 наносив йому удари, він так і не прокинувся. З ОСОБА_29 залишилась ОСОБА_78 , вона була присутня, і на думку свідка, скоріше за все вона бачила тілесні ушкодження ОСОБА_117 Наніс ОСОБА_100 2-3 удари, скоріше за все правою рукою. На думку свідка, удари були по обличчю.

Під час проведення слідчого експерименту 11.09.2020 року свідок ОСОБА_16 показав, як 27.08.2020 року він разом з ОСОБА_113 ОСОБА_62 та ОСОБА_57 прийшли до двору ОСОБА_13 на прохання їх подруги ОСОБА_86 . Зайшовши до будинку, показав на ліжко, де лежала ОСОБА_87 . Далі показав ліжко у іншій кімнаті, де лежав ОСОБА_88 , місце перебування ОСОБА_47 , своє та ОСОБА_89 . Потім свідок показав, як ОСОБА_48 наніс два удари долонею правої руки по обличчю ОСОБА_109 та пояснив, що вони утрьох вийшли з будинку. Потім вказав, що 28.08.2020 року вони утрьох знову зайшли до будинку ОСОБА_109 , де побачили зовнішність ОСОБА_90 та викликали швидку допомогу (т.1 арк.кр.пр. 214-219).

Відповідно до висновку експерта № 533 додаткового від 12.10.2020 року, враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм утворення, їх локалізацію (на обличчі), вони могли утворитися як показує свідок ОСОБА_16 при проведенні слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми живота з розривом тонкого кишковика, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту не відображений (т.1 арк.кр.пр. 250).

Допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_24 пояснила, що приблизно два роки тому, літом в обід, вона була у Альони вдома, вони відпочивали в кімнаті, вживали спиртне. Прийшов ОСОБА_29 , випив одну рюмку горілки, десь 100 гр і безпричинно вдарив ОСОБА_92 в око. Чим саме - свідок не пам`ятає. Вони одразу викликали швидку допомогу. Швидка приїхала і вона разом з ОСОБА_91 поїхала у лікарню м. Павлоград. Туди приїхала поліція, однак ОСОБА_33 відмовилася писати заяву на ОСОБА_29 . Потім вона привезла ОСОБА_92 додому і пішла до себе додому. Більше ні ОСОБА_92, ні ОСОБА_29 не бачила. В той день у будинку ще був батько ОСОБА_29 - дід ОСОБА_28 . В той день ОСОБА_120 свідок не бачила. Бачила ОСОБА_92 після похорон ОСОБА_29 . Пояснила, що швидка допомога приїхала швидко, ОСОБА_29 ставили крапельницю, бо у нього крутилася голова та була рвота. Він вирвав крапельницю. Лікарі пропонували ОСОБА_29 поїхати до лікарні, однак він відмовився. ОСОБА_29 постійно бив ОСОБА_92 і дядю ОСОБА_36 . Тілесних ушкоджень у ОСОБА_29 свідок не бачила. Вона не пила з ОСОБА_91 та ОСОБА_29 . Ще до приїзду швидкої ОСОБА_29 було погано, десь приблизно через хвилин 5-10 після того, як він ударив ОСОБА_92, він упав на підлогу і у нього пішла рвота, він скаржився, що крутиться голова. На думку свідка, це було від того, що ОСОБА_29 був голодний і постійно пив. Більше в той день ОСОБА_29 вона не бачила. Швидку допомогу свідок викликала з телефону ОСОБА_90 . ОСОБА_93 у той день не бачила. Як ОСОБА_63 наносив удари - свідок не пам`ятає. Уточнила, що ОСОБА_63 заходив з ОСОБА_94 за прізвиськом " ОСОБА_95 ".

Під час проведення слідчого експерименту 15.09.2020 року свідок ОСОБА_24 пояснила, що 27.08.2020 року вона прийшла до будинку ОСОБА_109 та ОСОБА_90 , з якими с пальній кімнаті розпивали спритні напої. Потім ОСОБА_54 вийшла з будинку. В цей же день, після обіду вона знову зайшла до ОСОБА_90 та ОСОБА_29 , ОСОБА_33 сиділа на ліжку, а ОСОБА_29 лежав на ліжку. В цей час до кімнати зайшов ОСОБА_48 , який побачивши ОСОБА_92 і дізнавшись, що її побив ОСОБА_29 , наніс ОСОБА_29 два удари долонею правої руки по обличчю та покинув кімнату. Потім свідок пояснила, що викликала швидку допомогу та разом з ОСОБА_91 поїхала до лікарні (т.1 арк.кр.пр. 227-232).

Відповідно до висновку експерта № 533 додаткового від 12.10.2020 року, враховуючи характер тілесних ушкоджень, механізм утворення, їх локалізацію (на обличчі), вони могли утворитися як показує свідок ОСОБА_24 при проведенні слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми живота з розривом тонкого кишковика, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту не відображений. Однак після приїзду швидкої допомоги, яку викликала ОСОБА_24 , потерпілий скаржився на біль у животі (т.1 арк.кр.пр. 246).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_96 суду першої інстанції пояснив, що 5 років працює фельдшером, в 2020 році в бригаді швидкої допомоги був лікар ОСОБА_97 та водій ОСОБА_98 . Жінку з вибитим оком він не пам`ятає. Документи заповнює головний бригади, по категорії - фельдшер ОСОБА_25 . Картку № 729 виїзду швидкої медичної допомоги від 27.08.2020 року, наявну у матеріалах провадження (т.1 арк.кр.пр. 171) заповнював свідок. Виклик був стосовно травми ока у ОСОБА_99 . Цей виклик він не пам`ятає. ОСОБА_122 складала картку НОМЕР_1 (т.1 арк.кр.пр. 171). Також свідок вказав, що не пам`ятає про надання допомоги ОСОБА_100 .

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_25 пояснила, що з кінця 2013 року по теперішній час працює фельдшером швидкої допомоги в м. Павлограді. З фельдшером ОСОБА_101 вона могла працювати в одній бригаді. Вони вдвох оцінюють стан потерпілого. Коли вони виїжджають, то складають карту виїзду швидкої допомоги. Старший бригади складає цю карту виїзду. У випадку відмови пацієнта, вони беруть підпис про відмову від медичної допомоги або госпіталізацію. Про це зазначається в карті виїзду. Вони можуть зробити ін`єкцію. В карті також зазначається чи перебуває особа в стані алкогольного сп`яніння. Вона не пам`ятає виклик у серпні 2020 року по АДРЕСА_3 . Припускає, що це був випадок, коли він відмовився від подальшої госпіталізації. Вона не пам`ятає, чи надавала медичну допомогу ОСОБА_100 та ОСОБА_102 . Якщо її викликали, то надавала допомогу. Була дружина та чоловік, до кого був виклик не пам`ятає, потребували госпіталізації обидва. Жінка була побита, а чоловік в алкогольному сп`янінні. Жінці запропонували подальшу госпіталізацію, як вона пам`ятає, остання була побита, черепно - мозкова травма. Чоловіку надавали допомогу, його капали або кололи. Він відмовився від подальшої госпіталізації. Якщо вона вірно пам`ятає, він відмовився від госпіталізації, і так як він був в стані алкогольного сп`яніння і підпис не поставив, вона повідомила в диспетчерську службу. На кожну особу складається окрема картка. ОСОБА_103 напевно оглядав жінку, а вона іншу особа. У нього була нудота, порушення свідомості. Якщо є ознаки алкогольного сп`яніння, крапельниця не ставиться. Ставиться, якщо є супутній стан.

Після огляду копій карток виклику, свідок уточнила, що 27.08.2020 року був виклик за адресою: АДРЕСА_4 . Викликали поліцію, бо стан чоловіка був не задовільний, і з приводу відмови від подальшої госпіталізації. Після надання допомоги він прийшов до свідомості. Вік ОСОБА_109 сказала співмешканка, або сусіди. Свідок повідомила диспетчера про необхідність виклику поліції, який був обґрунтований та первинний. Зазначено, що травма кримінальна, оскільки виклик був до жінки, вона була побита, і чоловік був побитий. Тому прийшли до висновку, що травма кримінальна. Щодо часу отримання травм, то це було записано зі слів. У чоловіка було пошкодження м`яких тканин обличчя, рвана рана нижньої губи, а це передбачає ЗЧМТ. Зазначила, що живіт чоловіка також пальпували на чутливість, на момент огляду ознак пошкодження кишківника не було. Всі видимі ушкодження зазначені в картці. Якщо були б якісь, то вони були зазначені. Йому вводили фізичний розчин, внутрішньовенно. Вона могла зробити висновок про ЗЧМТ з огляду на ушкодження губи.

Також судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_104 , який пояснив, що причина смерті потерпілого ОСОБА_13 - тупа травма живота, яка супроводжувалася розривом тонкого кишківника з подальшим розвитком перетоніту. Ушкодження могло утворитися до смерті за 1,5-2 діб. Ушкодження, від якого був розрив кишківника, повинно бути нанесено із значною силою. Це можливо зробити кулаком, любою частиною, ногою, від однієї травматичної дії. Нанесення удару було спереду назад. Скоріше всього, потерпілий знаходився у горизонтальному положенні. Експертиза була розпочата о 08.00 годині 31 серпня 2020 року. Смерть настала за 48 годин до моменту огляду. Це може бути 29 серпня, годину сказати не може. Тілесні ушкодження могли бути заподіяні не менше чим за 2 доби. Тілесне ушкодження могло бути спричинене і 28, і 27 серпня, але не більше ніж 29 серпня.

Під час перетоніту, у особи сильний біль, дистобразний живіт, підвищення температури, понос, рвота, особа хоче пити. Особа може рухатися. Зовнішні та внутрішні тілесні ушкодження могли утворитись в один час або з проміжком у декілька годин.

При падінні з висоти власного зросту могли утворитися садна колінному суглобі, на голені зліва, на грудній клітині зліва.

Ушкодження на обличчі у вигляді перелому кісток носу можуть утворитися одномоментно від одного удару.

- висновок експерта № 533 додатковий від 12 жовтня 2020 року, відповідно до якого враховуючи характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію, ОСОБА_13 було нанесено не менше двох ударів в область обличчя (про що свідчить наявність забійної рани на верхній губі справа, перелому кісток носу в хрящовому відділі справа) та синців на верхніх повіках обох очей, не виключена можливість, що дані ушкодження могли утворитися при одній травматичній дії (від одного удару).

Тілесні ушкодження в області живота, які супроводжувалися крововиливами в область передньої черевної стінки та розривом стінки тонкого кишечнику, могли утворитися внаслідок не менш ніж одного удару в дану область.

Тілесні ушкодження у вигляді саден на нижніх кінцівках, на грудній клітині зліва по передній поверхні передньо-пахвиній лінії та садна на лівій сідниці у верхньо-зовнішньому квадранті, могли утворитися від дотичної дії тупих твердих предметів, не виключено при падінні.

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили в область обличчя та передньої черевної стінки.

Вищеописані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виявлені на обличчі, в області живота, тулубу та нижніх кінцівок, утворилися за короткий проміжок часу та судити про послідовність спричинення тілесних ушкоджень не видається можливим.

Тілесні ушкодження в області обличчя, передньої черевної стінки з ушкодженням тонкого кишечнику, саден тулубу та нижніх кінцівок, утворилися прижиттєво, про що свідчить наявність крововиливів в місцях ушкоджень та ознак запалення.

Смерть ОСОБА_13 настала від тупої травми живота, яка супроводжувалася розривом тонкого кишківника з послідуючим розвиненням перитоніту та інтоксикації, що і обумовило безпосередню причину смерті.

Дані ушкодження перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень у вигляді розриву стінки тонкого кишечнику, розвитку перитоніту, наявності гною (1000 мл) в черевній порожнині, наявності фібрину, тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися в межах 1,5-2 діб до моменту настання смерті ОСОБА_13 .

Після спричинення тілесних ушкоджень в області обличчя, в області живота, які супроводжувалися розривом тонкого кишковика, потерпілий міг рухатися та виконувати цілеспрямовані дії.

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, що діяли по ударному механізму з місцем прикладення діючої сили в область обличчя та живота та не виключена можливість, що такими предметами могли бути кісті рук зігнуті в кулак (т.1 арк.кр.пр. 235-238);

- висновок експерта № 761 від 09.10.2020 року, відповідно до якого походження крові у слідах на наволочці (об`єкти №№1-12), не виключається від потерпілого ОСОБА_13 , оскільки групові властивості крові у слідах (об`єкти №№ 1-12) співпадають з груповою характеристикою ОСОБА_13 . Результати серологічного дослідження крові у вищевказаних слідах не виключають можливість походження крові і від іншої особи, або осіб, крові якої властиві виявлені антигени А,В і Н (т.2 арк.кр.пр.14-18);

- висновок експерта № 218 від 26.05.2023 року, відповідно до якого на підставі аналізу наданої медичної та судово-медичної документації, комісією експертів встановлені тілесні ушкодження:

-закрита внутрішньочеревна травма: розрив передньої стінки петлі тонкого кишківника, крововиливи на пристінковій очеревині передньої черевної стінки;

-закритий перелом хрящів носу, синці повік правого ока та у зовнішнього кута верхньої повіки лівого ока,

-забійна наскрізна рана верхньої губи справа,

-садна в області лівого колінного суглобу, нижньої третини правої гомілки, грудної клітки зліва по передньо-пахвинній лінії, на лівій сідниці.

Встановлені тілесні ушкодження спричинені за механізмом удару в ділянки передньої черевної стінки, ділянку носа, верхньої губи справа; садна грудної клітки зліва, лівої сідниці, лівого колінного суглобу та правої гомілки спричинені за механізмом дотикової дії тупого твердого предмету або при ударі о такий.

Враховуючи характер встановлених тілесних ушкоджень їх вираженість, морфологічну картину судинних реакцій в ділянках тонкого кишківника та пристінкової очеревини, з урахуванням ступеня вираженості розвитку запального процесу, комісія експертів прийшла до висновку, що встановлені тілесні ушкодження виникли в межах двох діб до настання смерті.

Закрита внутрішньочеревна травма з розривом тонкого кишківника, за критерієм небезпеки для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно з п.п. 2.1.1а), 2.1.2, 2.1.3л) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6.

Закритий перелом хрящів носу, синці повік обох очей, наскрізна забійна рана верхньої губи як кожне окремо, так і в сукупності, має ознаки легких тілесних ушкоджень за критерієм короткочасного розладу здоров`я, що відповідає вимогам п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6.

Садна грудної клітки зліва, лівої сідниці та нижніх кінцівок мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що відповідає вимогам п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6.

Причиною смерті є закрита внутрішньочеревна травма з розривом тонкого кишківника, яка під час травматичного процесу ускладнилась розповсюдженим перитонітом. Даний висновок підтверджується наявністю розриву стінки тонкого кишківника, 1000 мл рідини білесувато-жовтого кольору з гнійним запахом в черевній порожнині, наявністю фібринних накладнень на петлях кишківника, розповсюдженим гнійно-фібринозним перитонітом.

Закрита внутрішньочеревна травма призвела до настання смерті ОСОБА_13 .

Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, зафіксованих при огляді трупа на місці його виявлення 30.08.2020 з 18.45 до 19.00: «... Шкірні покрови холодні на дотик. Трупні плями обільні - зливні, багрово-синюшного кольору. При натисканні на них блідіють по краях та відновлюють свій колір через 25 хвилин. ...» та ступінь розвитку трупних явищ, зафіксованих під час проведення судово-медичної експертизи трупа в морзі 31.08.2020 о 08.00: «... Шкіряні покрови бліді, холодні на дотик. Трупне заклякання слабо виражене в нижніх кінцівках. В верхніх кінцівках трупне заклякання відсутнє. Трупні плями синьо-фіолетового кольору, розташовані на обличчі, на животі, на передньо-бічних поверхнях грудної клітини, при натисканні на них плунжером динамометра з зусиллям 2 кг/см2 тричі в області грудини, впродовж 3 секунд свого кольору не змінюють (час дослідження 08.00). На передній черевній стінці в області пупка виявлена трупна зелень....», з урахуванням причини смерті, комісія експертів приходить до висновку, що смерть гр. ОСОБА_13 настала близько за 24 години до моменту первинної фіксації ступеню розвитку трупних явищ на місці виявлення трупа, тобто може відповідати 29.08.2020 року.

Встановлені тілесні ушкодження не відображають на собі конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким могла бути й рука, стиснена в кулак, нога, взута в взуття, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості.

Закрита внутрішньочеревна травма утворилась від не менш ніж однієї механічної дії - удару тупого твердого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею; ушкодження обличчя спричинені від не менш двох механічних дій - ударів тупого твердого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею садна тулубу та кінцівок виникли від не менш чотирьох дотикових травматичних дій тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею чи при ударі о такі.

За локалізацією встановлених тілесних ушкоджень можливо лише встановити місце дії травмуючого предмету, а не взаємне розташування потерпілого та нападника.

Характер тілесних ушкоджень в області передньої черевної стінки та обличчя виключає можливість їх виникнення при спричиненні власноруч; садна тулубу й кінцівок могли виникнути й в наслідок самостійного падіння з висоти власного зросту та удару о тупі тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею.

Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вказали потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_17 , під час проведення з ними слідчих експериментів та за результатами їх допитів під час судового провадження.

Характер та механізм виникнення тілесних ушкоджень в області обличчя та черевної порожнини виключає можливість їх виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту на предмети домашньої обстановки в будинку та на подвір`ї; садна тулубу й кінцівок могли виникнути й в наслідок самостійного падіння з висоти власного зросту та удару о тупі тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути предмети домашньої обстановки в будинку та на подвір`ї.

Під час первинного судово-медичного дослідження трупа було вилучено кров від трупа ОСОБА_13 , та проведено судово-токсикологічне дослідження (Акт № 5711 від 03.09.2020): етиловий, метиловий, ізопропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти - не встановлені.

Під час огляду співробітниками швидкої медичної допомоги 27.08.2020 було зафіксовано запах алкоголю з ротової порожнини, прийом алкогольних напоїв ОСОБА_13 не заперечував, в діагноз внесено алкогольне сп`яніння.

Характер закритої внутрішньочеревної травми без порушення свідомості не обмежує виконання самостійних дій, деякого руху, пересування, тощо.

Враховуючи характер внутрішньочеревної травми комісія експертів вважає, що під час своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги в умовах спеціалізованого медичного закладу запобігти негативного наслідку було можливим.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 779 на період з 16.16 до 17.07 год. 27.08.2020 об`єктивних клінічних даних за наявність ускладненої внутрішньочеревної травми не було виявлено (т.2 арк.кр.пр.163-193).

Зазначені докази були ретельно проаналізовані судом першої інстанції як окремо, так і у їх сукупності, а також з точки зору їх належності та допустимості, й правомірно визнані судом такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що їх сукупність безпосередньо вказує на вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 діянь, що передбачені ч.1 ст.126 КК, а саме умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами у їх сукупності та спростовують наведені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводи про безпідставність зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст. 121 КК на ч.1 ст. 126 КК.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції дав належну оцінку показам потерпілої ОСОБА_7 та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , зокрема з точки зору їх узгодженості між собою та іншими доказами у справі.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції лише дослівно переніс у вирок покази потерпілої ОСОБА_7 , надані нею у ході судового розгляді; що остання у судовому засіданні змінювала свої свідчення та маніпулювала окремими деталями з метою схилити суд до висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_11 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 через особисту зацікавленість у результаті розгляду судової справи; а також про наявність суттєвих розбіжностей у показах потерпілої ОСОБА_7 та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , - не заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що відповідно до журналу судового засідання та технічного запису, допит потерпілої ОСОБА_7 , а також неповнолітнього свідка ОСОБА_17 судом першої інстанції було проведено у відповідності до вимог 353 та 352 КПК. Так, спочатку допитані особи повідомляли все, що їм відомо по справі у формі вільних пояснень, а потім відповідали на запитання учасників кримінального провадження та суду.

Згідно апеляційної скарги прокурора, зміна свідчень та маніпуляції потерпілої полягають у тому, що потерпіла ОСОБА_7 під час слідчого експерименту повідомляла, що 28.08.2020 року обвинувачений ОСОБА_11 спочатку наніс декілька ударів ОСОБА_13 , після чого вона повернулася до обвинуваченого та він наніс також їй один удар та продовжив бити ОСОБА_13 . Під час судового розгляду потерпіла вказану обставину не повідомляла. Крім того, на початку допиту у суді потерпіла вказала, що ОСОБА_19 наніс декілька ударів по обличчю та в грудну клітину ОСОБА_13 , а в подальшому вже повідомляла про нанесення ударів в область живота.

Як вбачається з відеозапису до протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 , дослідженого в ході судового розгляду, остання дійсно зазначала про те, що обвинувачений ОСОБА_11 наніс її чоловіку ОСОБА_13 декілька ударів по обличчю та один змазаний удар випадково, на емоціях, припав на неї, оскільки вона лежала поряд з чоловіком. Під час судового засідання про спричинений їй удар потерпіла не зазначала. Ні у прокурора, ні у інших учасників провадження запитань щодо цього удару до потерпілої не виникло.

Також під час своїх вільних пояснень у суді потерпіла ОСОБА_7 вказала, що 27.08.2020 року ОСОБА_19 наніс удари її чоловіку ОСОБА_13 кулаком в область обличчя, від чого у останнього лопнула губа та пішла кров, а потім - декілька разів у грудну клітину. Потім, відповідаючи на запитання учасників провадження, ОСОБА_7 уточнила, що ОСОБА_21 наніс її чоловікові декілька ударів в область грудної клітини та живота.

На переконання колегії суддів, наведені неточності в показаннях потерпілої ОСОБА_7 на досудовому слідстві і в суді є неістотними, та не можуть свідчити про наявність підстав сумніватися в правдивості показань потерпілої.

До такого ж висновку дійшла колегія суддів і щодо твердження прокурора про наявність розбіжностей у показах потерпілої ОСОБА_7 та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , які полягають у тому, чи бачила ОСОБА_17 першочергові удари, які спричиняв її батькові ОСОБА_19 .

За твердженням сторони обвинувачення, неповнолітня ОСОБА_17 не могла бачити першочергові удари ОСОБА_19 , оскільки потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 27.08.2020 року ОСОБА_17 прокинулась від ударів, які спричиняв ОСОБА_19 її чоловіку ОСОБА_13 , а потім, коли останні вийшли з кімнати, вона лише чула прохання ОСОБА_17 не бити її батька.

За поясненнями потерпілої ОСОБА_7 наданими суду першої інстанції, під час, коли ОСОБА_19 наносив удари її чоловіку ОСОБА_13 в область обличчя, вдома перебувала її донька - ОСОБА_17 , яка знаходилась у сусідній кімнаті та прокинулась, почувши, що батька б`ють. Потім донька вийшла на вулицю разом з ОСОБА_19 та просила його не бити батька.

Під час проведення слідчого експерименту, потерпіла ОСОБА_7 вказала, що донька бачила удари, нанесені ОСОБА_62 ОСОБА_113 батькові по обличчю і в грудну клітину, вона перебувала у цей час у сусідній кімнаті, напроти дверного пройому двері у кімнаті відсутні. Потім донька стала між ОСОБА_113 та батьком (0:06:38 відеозапису слідчого експерименту, т.1 арк.кр.пр. 177-182).

За показами, наданими неповнолітнім свідком ОСОБА_17 суду першої інстанції та наведеними прокурором в його апеляційній скарзі, 27.08.2020 року прийшов ОСОБА_49 , побачив, що у мами пошкоджене око, підійшов до батька, який у цей час лежав, та дав йому три "ляща", а у подальшому, вийшовши з кімнати, спричинив ще 4-5 ударів ОСОБА_13 .

Отже, як потерпіла ОСОБА_7 , так і неповнолітній свідок ОСОБА_17 , надали пояснення, що остання бачила, як ОСОБА_21 наніс потерпілому ОСОБА_13 удари в область обличчя. Будь-яких розбіжностей з цього приводу у показах зазначених осіб не вбачається, а тому твердження прокурора про те, що потерпіла та свідок ОСОБА_17 повідомляють про різну локалізацію, час та обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , не відповідають дійсності.

Колегія суддів звертає увагу на висновки проведених у справі експертиз, на які зокрема посилається і прокурор у своїй скарзі, а саме висновок експерта № 533 додатковий від 12.20.2020 року та висновок комісії експертів № 218 від 26.05.2023 року, згідно яких тілесні ушкодження, які перебувають у причинно-наслідкову зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , могли утворитися, як показували потерпіла ОСОБА_105 та свідок ОСОБА_17 під час проведення слідчих експериментів за їх участю та за результатами їх допитів.

Отже, показання потерпілої ОСОБА_7 та неповнолітнього свідка ОСОБА_17 є логічними та узгоджуються іншими належними доказами у кримінальному провадженні. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про необ`єктивність показань зазначених осіб у зв`язку з їх зацікавленістю в результатах розгляду справи через те, що обвинувачений ОСОБА_11 є опікуном трьох дітей потерпілої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_13 , як про це вказує прокурор. За таких обставин зазначене твердження прокурора у скарзі являється необґрунтованим. Є неприйнятними і твердження апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був надати оцінки поведінці неповнолітньої ОСОБА_17 , яка незважаючи на факт побиття її батька і матері, покинула місце проживання та поїхала на навчання до м.Дніпро, і повернулася додому лише 01.09.2020 року.

Є хибними і доводи прокурора про те, що свідок ОСОБА_22 ані під час слідчого експерименті, ані під час допиту у судовому засіданні не повідомляв, що бачив, як ОСОБА_19 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 за обставин, на які вказує потерпіла ОСОБА_7 .

Так, потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що за побиттям ОСОБА_19 . ОСОБА_13 спостерігав свідок ОСОБА_106 , який перебував у дверному пройомі спальні, де вони були, за спиною у ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції пояснив, що він разом з ОСОБА_113 ОСОБА_62 та ОСОБА_68 - його сусідом, зайшли у будинок, ОСОБА_33 лежала на ліжку в залі, була вже без ока. ОСОБА_50 спитав, що сталося і хто це зробив. ОСОБА_33 відповіла - ОСОБА_29 та сказала, що він знаходиться дальній кімнаті. Зайшов ОСОБА_50 , свідок - за ним. ОСОБА_50 запитав у ОСОБА_29 , навіщо він вибив око та вдарив ОСОБА_76 долонею один раз за те, що він зробив з ОСОБА_91 , а другий раз за те, що обманув їх та не вийшов на роботу.

Отже, з наведеного вбачається, що свідок ОСОБА_22 бачив, як ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_13 , про що вказувала і потерпіла ОСОБА_7 , будь-яких суперечностей в цій частині між показами потерпілої та свідка ОСОБА_22 не вбачається.

Перевіряючи доводи сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції не приділив увагу показам свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_24 , які спростували факт перебування неповнолітнього свідка ОСОБА_17 27.08.2020 року під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 27.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , апеляційний суд зазначає наступне.

Як убачається з показів свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 наданих ними як під час проведення за їх участю слідчих експериментів, так і у судовому засіданні, вони зазначали, що не бачили у будинку ОСОБА_109 та ОСОБА_90 їхньої доньки ОСОБА_107 27.08.2020 року під час нанесення ОСОБА_113 ОСОБА_62 ударів в область обличчя потерпілому ОСОБА_100 . Свідок ОСОБА_24 вказала, що ОСОБА_70 в цей час перебувала у місті Дніпрі.

Крім того, свідок ОСОБА_24 під час проведення слідчого експерименту пояснила, що під час нанесення ударів ОСОБА_113 ОСОБА_62 по обличчю ОСОБА_100 , вона сиділа на стільці у кімнаті, поряд з диваном, на якому лежав ОСОБА_29 . В судовому засіданні вказала, що не пам`ятає, як ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_13 .

Водночас свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_19 взагалі не зазначали про перебування у зазначений момент свідка ОСОБА_24 у будинку потерпілих; свідок ОСОБА_16 вказав, що не знає, де у цей момент перебував ОСОБА_80 та ОСОБА_108 . Крім того, свідок ОСОБА_22 пояснив, що не пам`ятає, що були у ОСОБА_109 тілесні ушкодження після того, як його ударив ОСОБА_19 ; свідок ОСОБА_19 вказав, що ушкоджень у ОСОБА_29 на обличчі не було; свідок ОСОБА_16 вказав, що після нанесення ОСОБА_19 ударів, у ОСОБА_29 пішла кров, ОСОБА_50 розбив йому губу, а може ніс.

Наведені свідчення зазначених осіб були взяті до уваги судом першої інстанції, їм було надано відповідної оцінки у сукупності з іншими доказами по справі, тому до апеляційних доводів прокурора про те, що суд не приділив уваги показам вищевказаних свідків про відсутність у будинку ОСОБА_109 та ОСОБА_90 їх доньки ОСОБА_107 27.08.2020 року, слід віднестись критично.

На противагу доводам сторони обвинувачення, суд першої інстанції надав належної оцінки показам, як самого обвинуваченого ОСОБА_11 , так і свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , наданими під час проведення з ними слідчих експериментів щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_100 обвинуваченим ОСОБА_11 та обґрунтовано дійшов до висновку про те, що механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень на обличчі та області живота, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього, показаний під час проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , відрізняється від механізму спричинення тілесних ушкоджень, показаних під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 , які вказували на спричинення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_19 , а не обвинуваченим, що обґрунтовано ставить під сумнів висновок сторони обвинувачення про спричинення тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 саме від дій обвинуваченого ОСОБА_11 .

Даний висновок підтверджується і висновками комісії експертів № 128 від 26.05.2023 року, згідно якого механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вказали потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_17 під час проведення з ними слідчих експериментів та за результатами їх допитів під час судового провадження (т.2 арк.кр.пр.163-193).

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції не приділив уваги тому, що фельдшер швидкої допомоги не відмітив наявності тілесних ушкоджень в області живота ОСОБА_13 , та не надав оцінки вказаній обставині співставляючи з показами ОСОБА_7 та ОСОБА_17 щодо нібито спричинення ОСОБА_19 3-4 ударів в область живота, також не є обґрунтованими.

Допитана судом першої інстанції в якості свідка фельдшер швидкої допомоги ОСОБА_25 суду пояснила, що прибувши за викликом, медики виявили чоловіка та дружину, які потребували госпіталізації, були побиті і він і вона, тому прийшли до висновку, що травма кримінальна. Виклик був до жінки, яку було госпіталізовано, а чоловік від госпіталізації відмовився. Крім того фельдшер вказала, що живіт чоловіка вона пальпувала на чутливість, одна нічого не побачила. Зробила висновок про ЗЧМТ з огляду на ушкодження губи.

Разом з цим, як вбачається з пояснень допитаного судом першої інстанції експерта ОСОБА_110 , термін розвитку патологічного процесу у вигляді гнійного перитоніту у ОСОБА_13 , відповідно до гістологічного дослідження та медичних даних, складає більше доби, але не менше двох діб. Згідно всіх матеріалів справи, термін настання смерті ОСОБА_13 , за висновком комісії лікарів, відповідає 29 серпня 2020 року. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги, лікарями не було встановлено будь-яких патологічних змін в черевній порожнині потерпілого. Тобто, навіть якби вони і були, то ще не розвинулися до клінічних проявів для відповідної клінічної картини.

Отже наведене, на переконання колегії суддів, підтверджує висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованого сумніву, що саме дії обвинуваченого ОСОБА_11 , вчинені ним приблизно о 19.00 годин 28.08.2020 року, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_13 29.08.2020 року.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать, що суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про не доведення стороною обвинувачення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_11 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК та необхідності правильно кваліфікувати дії останнього за ч.1 ст. 126 КК, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Отже, твердження прокурора про безпідставність зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст. 121 КК на ч.1 ст. 126 КК, є необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Одночасно апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до системно-структурного аналізу норм КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Звідси, невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У кожному випадку суд оцінює істотність порушення кримінального процесуального закону чи процедурного недоліку з урахуванням обставин конкретної справи.

Через це якщо учасник судового провадження вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, він має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі та його виправлення можливе під час нового розгляду. Для цього особа, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

Прокурором в його апеляційній скарзі не зазначено у чому саме полягають допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ставиться питання про скасування вироку суду і призначеного нового судового розгляду. Водночас «процес заради процесу» не відповідатиме вимогам ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким сторона процесу не повинна домагатися перегляду рішення лише з метою повторного слухання справи й ухвалення нового рішення.

Таким чином, у контексті наведених вище обставин даної конкретної справи в їх сукупності не є належними та виправданими, отже й достатніми, зазначені в апеляційній скарзі підстави для скасування судового рішення місцевого суду та призначення нового розгляду в цьому суді, тих істотних порушень приписів КПК, які би обумовлювали доцільність і необхідність постановлення вказаного рішення (скасування оскаржуваного рішення з призначенням нового розгляду) не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_11 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування, як про те просив апелянт - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційнускаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_111 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4