21.02.2024 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/29/24
Провадження № 1-кп/533/18/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілого - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина Полтавської області кримінальне провадження № 0000841 від 12.11.2023 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого:

- вироком Козельщинським районним судом Полтавської області від 20.11.2023 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В

12.11.2023 близько 11 год 30 хв обвинувачений ОСОБА_4 , разом з потерпілим ОСОБА_3 , перебували за місцем їх мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обвинувачений вчинив сварку з потерпілим, під час якої маючи умисел на умисне протиправне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому батькові ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, діючи умисно, взяв металевий кухонний ніж з блакитною ручкою, котрий знаходився на металевій кухонній витяжці біля кухонного столу та тримаючи останній у правій руці, та знаходячись в положенні стоячи обличчям до потерпілого, який в той час знаходився в положенні сидячі біля кухонного столу, зі значною силою наніс потерпілому один удар зазначеним ножем в область грудної клітки зліва, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_3 , згідно висновку експерта № 1400 від 15.12.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді: одного проникаючого колото-різаного поранення грудей, яке бере свій початок шкірною раною на грудях зліва, та у своєму перебігу ускладнилось розвитком лівостороннього пневмотораксу та за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Після цього обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що виконав всі дії для умисного протиправного заподіяння потерпілому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, почав прохати у потерпілого вибачення та допоміг вийти з будинку на подвір`я щоб транспортувати потерпілого до лікарні

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 залишився за місцем вчинення кримінального правопорушення до прибуття працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушень визнав частково, оскільки не мав наміру вбивати рідного батька, мав намір злякати його та отримати кошти.

Окрім цього, обвинувачений пояснив, що упродовж трьох днів до тієї події, яка трапилася між ним та батьком вживав алкоголь, а тому батьки ночували у його дядька. 12.11.2023 зранку прийшли батьки та почали робити йому зауваження щоб більше не пив, у зв`язку з чим між ним та батьком виникла сутичка, так як один одного хватали за одяг, та почали борюкання на підлозі в одній із житлових кімнат. Мати побачивши сутичку та борюкання повідомила його, що викличе поліцію. Через деякий час, після того як сутичка припинилася, батько присів на стілець біля кухонного столу. Далі погано пам`ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, але пам`ятає, що батько зробив зауваження та сказав «або туди або сюди», після чого стоячи біля батька, який сидів на стільцеві біля столу, взяв в руки ніж, але як наніс тілесне ушкодження не пам`ятає. Почувши стогін батька, відразу зрозумів, що ніж проник у тіло, почав просити у батька пробачення, та взявши його під руку допоміг йому вийти на вулицю щоб знайти автомобіль та відвезти до лікарні. Перебуваючи на вулиці побачив, що на автомобілі їде двоюрідний брат свідок ОСОБА_7 , який зупинився та дізнавшись про подію, двічі вдарив та наказав чекати поліцію, після чого повіз батька та матір до лікарні. Через деякий час, до домоволодіння приїхали працівники поліції, яким він все розповів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 надав показання, що має захворювання яке пов`язано із зором. 12.11.2023 близько 10 години разом з дружиною свідком ОСОБА_8 прийшли до власного будинку. Обвинувачений є рідним сином. Останній в той день сидячи на кухні випивав, так як був у запої. З дружиною зайшовши до будинку зробив обвинуваченому зауваження щодо вживання алкоголю. Через деякий час, обвинувачений почав просити у нього грошей, але отримавши негативну відповідь схватив за одяг, у зв`язку з чим, вони на підлозі почали борюкатися. Дружина побачивши борюкання повідомила обвинуваченого, що викличе поліцію. Через деякий час, після того як борюкання між ним та сином припинилося, присів на стілець біля кухонного столу та зробив обвинуваченому зауваження, що скільки можна вживати алкоголь, знущатися та добавив, що «або туди або сюди» тобто мав на увазі, щоб його зарізав або відчепився. Через деякий час, син десь пропав. Коли спробував підвестися із стільця то відчув як щось в грудях запекло, почув як зашкварчала кров. Обвинувачений почав прохати пробачення, оскільки не хотів спричиняти тілесне ушкодження. З будинку на вулицю допоміг йому вийти обвинувачений. Згодом приїхав племінник свідок ОСОБА_7 та вони разом з дружиною поїхали в лікарню. Сина пробачив, претензій до обвинуваченого не має. Завжди після п`янок обвинувачений запитував чи нічого не натворив. Обвинувачений є доброю людиною, тому прохає суд обвинуваченого суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала показання, що обвинувачений є її рідним сином, а потерпілий чоловіком. 12.11.2023 близько 10 години разом з чоловіком потерпілим ОСОБА_3 прийшли до власного будинку, оскільки були з чоловіком у гостях у його рідного брата, де напередодні залишилися ночувати, так як обвинувачений випивши зайве, починає вчиняти скандалити та просить гроші. З чоловіком зайшовши до будинку побачили, що обвинувачений перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Зробивши обвинуваченому зауваження щодо вживання алкоголю, вийшла на подвір`я поратися по господарству, чоловік залишився у будинку. Повернувшись до будинку побачила, що в одній із житлових кімнат на підлозі, відбувається сутичка між чоловіком та сином. Попередивши сина, що якщо не припинить

сварку то викличе поліцію, після чого вийшла на дорогу, оскільки хотіла викликати поліцію, але не встигла бо з будинку разом із обвинуваченим вийшов чоловік і сказав щоб вона викликала швидку. Згодом приїхав племінник свідок ОСОБА_7 та вони разом з чоловіком поїхали в лікарню, а син залишився у сараї. Обвинувачений раніше фізичну силу не застосовував та вважає, що у обвинуваченого наміру вбити свого батька не було. Періодично між обвинуваченим та ними виникали конфлікти щодо вживання останнім алкоголю. Під час конфліктних ситуацій, обвинувачений фізичну силу до неї та чоловіка не застосовував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав показання, що потерпілий йому доводиться двоюрідним дядьком, а обвинувачений двоюрідним братом. 12.11.2023 близько до обіду, рухаючись на автомобілі по вулиці, де проживає потерпілий побачив, що на вулиці стоять потерпілий, свідок ОСОБА_8 та обвинувачений, у зв`язку з чим зупинив автомобіль. Обвинувачений побачивши його забіг у двір. Зайшовши до двору за обвинуваченим, дав йому пару лящів, бо подумав, що обвинувачений ганяє своїх батьків. Через деякий час, вийшов на дорогу та від потерпілого дізнався, що обвинувачений підрізав. Посадивши до автомобіля потерпілого та разом зі свідком ОСОБА_8 поїхав до лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав показання, що працює дільничним щодо обслуговування території району, де проживає потерпілий, його дружина та обвинувачений. Сім`ю ОСОБА_3 знає, оскільки мати обвинуваченого неодноразово зверталася до нього щодо отримання допомоги, так як обвинувачений зловживає алкогольними напоями. Обвинувачений ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення психологічного насильства щодо батьків. Щодо фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення йому відомо лише в загальних рисах.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 крім показань потерпілого та свідків, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами, які суд визнає належними, допустимими та достатніми, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000841 від 12.11.2023 з якого вбачається, що 12.11.2023 до відділу поліції надійшло повідомлення від потерпілого ОСОБА_3 про те, що 12.11.2023 близько 11:30 години обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на кухні у будинку АДРЕСА_1 , завдав один удар ножем у грудну клітку потерпілого (т.1 а.с.64);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.11.2023 та рапортом працівника поліції, згідно яких вбачається, що 12.11.2023 о 11:49 до Козельщинської ЦРЛ доставлений своїм транспортом із ножовим пораненням у грудну клітку потерпілий ОСОБА_3 , з його слів, що близько 10 хвилин тому поранення ножем йому наніс син обвинувачений ОСОБА_4 , останній перебуває вдома, потерпілий у свідомості (т.1 а.с.71-72);

- протоколом обшуку від 12.11.2023 року, фототаблицею до даного протоколу та диском з відеозаписом проведення обшуку, з якого вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 , де під час обшуку на території домоволодіння та в будинку було виявлено: предмет зовні схожий на ніж з блакитною ручкою, чоловічі ботинки «Еxtreme» чорного кольору 45 розміру, в`язану кофту чорного кольору чоловічу, футболку чоловічу «Тomlin» у різнокольорову смужку зі слідами РБК та пошкодженнями, футболку чоловічу синього кольору «Siazenger» зі слідами РБК та пошкодженнями, светр в`язаний синьо-блакитного кольору зі слідами пошкодження та недопалок цигарки «Ротманс» (т.1 а.с.75-93);

- постановою про приєднання речових доказів від 12.11.2023, з якої вбачається, що визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження як речові докази, а саме: предмет зовні схожий на ніж з блакитною ручкою, чоловічі ботинки «Еxtreme» чорного кольору 45

розміру, в`язану кофту чорного кольору чоловічу, футболку чоловічу «Тomlin» у різнокольорову смужку зі слідами РБК та пошкодженнями, футболку чоловічу синього кольору «Siazenger» зі слідами РБК та пошкодженнями, светр в`язаний синьо-блакитного кольору зі слідами пошкодження та недопалок цигарки «Ротманс». Зазначені речові докази передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 2 КРУП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с.94-95);

- рапортом працівника поліції, згідно якого вбачається, що 12.11.2023 о 17:00 годині, було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , якого було затримано в порядку ст. 208 КПК України (т.1 а.с.102);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.11.2023 та фототаблицею до даного протоколу, з якого вбачається, що 12.11.2023 о 17 год 00 хв обвинувачений відповідно до ст. 208 КПК України затриманий. Під час особистого обшуку вилучено у затриманого: кофту чорного кольору, штани джинсові синього кольору та ботинки коричневого кольору 43 розміру (т.1 а.с. 103-109);

- постановою про приєднання речових доказів від 12.11.2023, з якої вбачається, що визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження як речові докази: кофту чорного кольору, штани джинсові синього кольору, ботинки коричневого кольору 43 розміру, які належать обвинуваченому ОСОБА_4 . Зазначені речові докази передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 2 КРУП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с.113-114);

- висновком експерта № 1807 від 21.11.2023 з якого вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_3 відноситься до 0(І) групи з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.с. 124-125);

- висновками експерта № 1813, 1808, 1809, 1810 від 28.11.2023 з яких вбачається, що на вилучених речах в ході обшуку, а саме: на кофті чорного кольору, на футболці чоловічій «Tomli» у різнокольорову смужку, на футболці чоловічій синього кольору з написом «Slazenger»; на светрі, в`язаному синьо-блакитного кольору зі слідами пошкодження знайдена кров людини, ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_3 , крові якого властивий антиген Н (т.1 а.с. 127-137);

- висновком експерта № СЕ-19/117-23/18621-БД від 06.12.2023 з якого вбачається, що встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) наданого на дослідження зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_4 (т.1 а.с.140-144);

- висновком судово-психіатричного експерта № 587 від 30.11.2023, з якого вбачається, що на даний час обвинувачений будь-якими хронічними психічними захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждає, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді психічних і поведінкових розладів внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин. Обвинувачений в період часу що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак недоумства і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності. Наявний у обвинуваченого синдром залежності внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин є таким, що не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. Обвинувачений застосування примусових заходів медичного характеру не потребує та за психічним станом здатний повною мірою реалізовувати свої справа (т.1 а.с.145-150);

- висновком експерта № 1400 від 15.12.2023 вбачається, що при проведені судово-медичної експертизи ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: одне проникаюче колото-різане поранення грудей, яке бере свій початок шкірною раною на

грудях зліва, та у своєму перебігу ускладнилося розвитком лівостороннього пневмотораксу, враховуючи його характер, утворилося від однієї травматичної дії предмету (знаряддя), який мав властивість колюче-ріжучого, яким міг бути клинок ножа, та могло утворитися незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад та за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Потерпілий в момент утворення тілесних ушкоджень, міг перебувати як, в вертикальному так і в горизонтальному чи близьких до них положеннях, за умови досяжності ушкоджених частин його тіла до травмуючого предмета чи знаряддя (т.1 а.с.151-153);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2023 та відеозаписом до даного протоколу, з якого вбачається, що під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_3 розповів та показав як отримав тілесні ушкодження яке спричинене обвинуваченим ОСОБА_4 (т.1 а.с.154-158);

- висновком експерта № 1439 від 22.12.2023 вбачається, що при проведені додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_3 з урахуванням наданої медичної документації на його ім`я, даних висновку судово-медичної експертизи № 1400 від 07.12.2023, копії протоколу слідчого експерименту від 07.12.2023 за участю ОСОБА_3 , відомих обставини події, тілесні ушкодження встановлені висновком судово-медичної експертизи № 1400 від 07.12.2023, не суперечать в частині характеру, механізму та локалізації, на які вказує потерпілий ОСОБА_3 в слідчому експерименті від 07.12.2023 (т.1 а.с.159-160);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2023 та відеозаписом до даного протоколу, з якого вбачається, що під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 розповів та показав як спричинив тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_3 (т.1 а.с.161-165);

- висновком експерта № 1440 від 22.12.2023 вбачається, що при проведені додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_3 з урахуванням наданої медичної документації на його ім`я, даних висновку судово-медичної експертизи № 1400 від 07.12.2023, копії протоколу слідчого експерименту від 20.11.2023 за участю ОСОБА_4 , відомих обставини події, тілесні ушкодження встановлені висновком судово-медичної експертизи № 1400 від 07.12.2023, не суперечать в частині характеру, механізму та локалізації, на які вказує обвинувачений ОСОБА_4 в слідчому експерименті від 20.11.2023 (т.1 а.с.167-168).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, орган досудового розслідування виходив із того, що обвинувачений на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку, під час якої у обвинуваченого виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_3 та реалізуючи злочинний умисел, а саме з метою позбавити життя потерпілого, обвинувачений умисно здійснив потерпілому один удар кухонним ножем в область грудної клітки зліва, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, відтак вчинив закінчений замах на умисне вбивство.

Частиною 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.90р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Виходячи із наведеного та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 121 КК України, беручи до уваги наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, діяння, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження №51-6292км19).

Тобто, із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Істотним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року в справі №569/2944/16-к (провадження №51-4894км18).

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою, - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

Під час розгляду кримінальної справи, судом встановлено, що обвинувачений та потерпілий постійно проживали разом однією родиною, обвинувачений періодично вживав алкогольні напої та між потерпілим, а також свідком ОСОБА_8 виникали суперечки щодо вживання обвинуваченим алкоголю, тілесних ушкоджень під час вчинення сварок обвинувачений не наносив.

Судом також установлено, що обвинувачений вдарив потерпілого ножем один раз, заподіявши таким чином одне проникаюче колото-різане поранення грудей, яке бере свій початок шкірною раною на грудях зліва.

При цьому, слід зазначити, що обвинувачений після нанесення потерпілому одного удару ножем бачив та усвідомлював, що потерпілий залишився живим, перебував у свідомості, обвинувачений інших тілесних ушкоджень не наносив та взагалі не вчиняв будь-яких дій, щоб спричинити потерпілому смерть чи інших тілесних ушкоджень, а навпаки почав прохати вибачення, допоміг вийти з будинку на подвір`я щоб транспортувати останнього до лікарні, що однозначно доводить відсутність прямого умислу обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого.

Окрім цього, на переконання суду, вказані обставини свідчать про те, що в обвинуваченого був неконкретизований умисел при нанесенні тілесних ушкоджень. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи кримінальне правопорушення, хоча і передбачає можливість настання різних негативних наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру та тяжкості.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у даному випадку за встановлених мотиву та мети вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є спричинення тілесного ушкодження, а не спричинення смерті потерпілому шляхом завдання останньому тілесного ушкодження.

Про відсутність наміру позбавити потерпілого життя свідчить припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження.

Отже, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і ґрунтувалось, в тому числі, на припущеннях органу досудового розслідування.

Суд дійшов висновку, що в даному випадку в діях обвинуваченого відсутні будь-які ознаки, що умисел особи був спрямований на умисне вбивство, однак вважає в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки обвинувачений умисно наніс тілесні ушкодження потерпілому та припускав з огляду на знаряддя вчинення кримінального правопорушення - кухонний ніж заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, при цьому свідомо допускаючи спричинення будь-якого тілесного ушкодження, окрім того, яке б могло потягнути за собою смерть потерпілого, оскільки настання смерті умислом обвинуваченого не охоплювалося, при цьому суд враховує характер стосунків між обвинуваченим та потерпілим, обставин події того дня, характер та локалізацію тілесного ушкодження отриманого потерпілим та поведінку обвинуваченого після завдання ним потерпілому тілесних ушкоджень.

Окрім цього, з мотивів, наведених вище, не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню висловлене в судових дебатах клопотання захисника ОСОБА_5 про перекваліфікацію дій обвинуваченого із ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України, як нанесення обвинуваченим необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, та позицію потерпілого в частині того, що обвинувачений наніс йому ненавмисно тілесне ушкодження, оскільки зазначене спростовується протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2023 та відеозаписом до даного протоколу, з якого вбачається, що під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_3 розповів та показав як обвинувачений завдав один удар в область грудної клітки, що відповідно до висновку експерта № 1439 від 22.12.2023 тілесні ушкодження встановлені висновком судово-медичної експертизи № 1400 від 07.12.2023, не суперечать в частині характеру, механізму та локалізації, на які вказує потерпілий ОСОБА_3 в слідчому експерименті від 07.12.2023, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2023 та відеозаписом до даного протоколу, з якого вбачається, що під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 розповів та показав як наніс один удар потерпілому ОСОБА_3 , що відповідно до висновку експерта № 1440 від 22.12.2023, не суперечать в частині характеру, механізму та локалізації, на які вказує обвинувачений ОСОБА_4 в слідчому експерименті від 20.11.2023.

Суд, ураховуючи вищевикладене, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого та інші характеризуючи дані.

Обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання - судом не встановлено.

При цьому суд не може визнати в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки пред`явлене йому обвинувачення посилання на таку обставину не містить, тому вихід же за межі обвинувачення в цій частині мав би ознаки погіршення становища обвинуваченого, що прямо заборонено вимогами кримінального процесуального закону.

З врахуванням викладеного та положень ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, а також з метою запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень і з врахуванням пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який прохав не позбавляти волі обвинуваченого, суд вважає, за необхідне призначити обвинуваченому реальну міру покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також, судом не встановлено підстав для застосування до основного виду покарання обвинуваченого ст. 69 КК України та призначення покарання нижче нижчої межі, ніж передбачено в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім того, за правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 754/2749/17, провадження № 51-717км18) щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України визначено, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, враховуючи викладене, вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.11.2023 яким обвинувачений засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік, підлягає самостійному виконанню.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Також, з метою виконання вироку суду, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.11.2023 - виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 12.11.2023 по дату набрання вироком законної сили.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту речових доказів, а саме:

- на предмет зовні схожий на ніж з блакитною ручкою, чоловічі ботинки «Еxtreme» чорного кольору 45 розміру, в`язану кофту чорного кольору чоловічу, футболку чоловічу «Тomlin» у різнокольорову смужку зі слідами РБК та пошкодженнями, футболку чоловічу синього кольору «Siazenger» зі слідами РБК та пошкодженнями, светр в`язаний синьо-блакитного кольору зі слідами пошкодження та недопалок цигарки «Ротманс»;

- кофту чорного кольору, штани джинсові синього кольору, ботинки коричневого кольору 43 розміру.

Речові докази:

- кофту чорного кольору, штани джинсові синього кольору, ботинки коричневого кольору 43 розміру - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- чоловічі ботинки «Еxtreme» чорного кольору 45 розміру, в`язану кофту чорного кольору чоловічу, футболку чоловічу «Тomlin» у різнокольорову смужку зі слідами РБК та пошкодженнями, футболку чоловічу синього кольору «Siazenger» зі слідами РБК та пошкодженнями, светр в`язаний синьо-блакитного кольору зі слідами пошкодження, ніж з блакитною ручкою та недопалок цигарки «Ротманс» - знищити;

- букальний епітелій з правої та лівої сторони дактилоскопію долоней правої та лівої руки, змиви з правої та лівої руки, зрізи нігтьової пластини з правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_4 - залишити при справі.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5 971,86 грн (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят одна гривня 86 копійок).

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Козельщинський районний суд Полтавської області, а обвинуваченому в той же строк з моменту його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку направити потерпілому для відома та ознайомлення.

Вирок надрукований суддею в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Суддя ОСОБА_1