Дата документу 04.04.2024 Справа № 315/651/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/651/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/199/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Гуляйполе Запорізької області, громадянки України, яка має неповну середню освіту, вдови, пенсіонерки, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, не депутата, невійськовозобов`язаної, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка не має судимості в силу закону,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник адвокат ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Звільнено ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1288,02 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати. Винести ухвалу, якою закрити це кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, розглянувши та дослідивши докази по справи, всупереч ст.94 КПК України, невірно встановив фактичні обставини справи, та надав даним доказам невірну юридичну оцінку. Внаслідок цього, оскаржуваний вирок не відповідає ст.370 КПК України, а зокрема, не відповідає вимогам щодо законності (ч.2 ст.370 КПК України), обґрунтованості (ч.3 ст.370 КПК України), вмотивованості (ч.4 ст.370 КПК України) судового рішення, виходячи з такого.

Зокрема, в якості доведеності винуватості ОСОБА_6 суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання з чужих слів, а саме: показання свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які свої показання ґрунтують, посилаючись на показання самої потерпілої ОСОБА_10 , як зацікавленої особи.

Крім того, в судовому засіданні вищезазначені свідки підтвердили про існування неприязних стосунків між ними та підсудною ОСОБА_6 , що дає підстави сумніватись в достовірності показань вказаних осіб.

З приводу цього стороною захисту було заявлено клопотання про недопустимість зазначених доказів, проте суд першої інстанції безпідставно таке клопотання сторони захисту відхилив.

Також, захисник просить звернути увагу на те, що свідок ОСОБА_13 , чоловік потерпілої ОСОБА_10 , який був 03 травня 2018 року на місці інциденту, дав показання суду, що не бачив, щоб ОСОБА_6 наносила удари його дружині ОСОБА_10 . Про це зафіксовано на відео та аудіо носії при допиті даного свідка.

Також, суд першої інстанції безпідставно ґрунтував свій вирок на протоколі огляду місця подій від 03 травня 2021року, складеному слідчою СВ Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_14 . На думку захисника, цей протокол також є недопустимим доказом, оскільки одна із понятих по вказаному протоколу - ОСОБА_15 , в судовому засіданні показала під присягою, що місце події не оглядала, граблі на городі чи палиці не бачила, вказаний протокол підписала, заходячись у приміщенні будинку потерпілої ОСОБА_10 ; крім того, показала, що протокол підписувала після 16 години, коли вона прибула до м. Гуляйполе, в той час як у відповідності до преамбули протоколу, дана слідча дія була розпочата 0 13 годині 20 хвилин, а закінчена о 14 годині 50 хвилин, тобто, коли зазначеної у протоколі огляду понятої ОСОБА_15 ще не було фізично у самому місті Гуляйполі.

Стороною захисту з приводу цього було заявлене клопотання про визнання даного доказу недопустимим, проте суд першої інстанції безпідставно відхилив це клопотання.

Окрім вищезазначеного, суд першої інстанції безпідставно ґрунтував свій вирок на протоколі слідчого експерименту від 04 травня 2018 року. На думку захисника, це також є недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія була проведена слідчим ОСОБА_14 не на земельній ділянці підсудної ОСОБА_6 , а біля поліцейського відділку. В той же час, про місце інциденту - домоволодіння ОСОБА_6 - зазначено як в підозрі ОСОБА_6 від 11 травня 2018року, так і в обвинувальному акті від 24 травня 2018року. Тобто, в порушення ч.1 ст.240 КПК України, проведена слідча дія не відповідає її суті, тобто не відтворює дії, обстановки, обставин події, що інкримінується підсудній ОСОБА_6 . Те, що вказана слідча дія була проведена не за місцем інциденту - це істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки конфлікт відбувався саме на місці домоволодінні ОСОБА_6 , і це підкреслює ту обставину, що ОСОБА_6 знаходилась на території свого домоволодіння, і на неї здійснили напад ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_13 .

Стороною захисту з приводу цього було заявлене клопотання про визнання вказаного доказу недопустимим, проте суд першої інстанції безпідставно відхилив це клопотання.

Оскільки є недопустимим протокол слідчого експерименту від 04 травня 2018 року, то також є недопустимим висновок судово-медичного експерта №70, який базується на вказаному протоколі слідчого експерименту від 04 травня 2018року. Така недопустимість обґрунтовується в силу доктрини «плодів отруйного дерева» (fruitofthepoisonoustree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Стороною захисту з приводу цього було заявлене клопотання про визнання доказу недопустимим, проте суд першої інстанції безпідставно відхилив це клопотання.

На підставі вищенаведеного, захисник вважає, що винуватість ОСОБА_6 не доведена прокурором належними та допустимими доказами, а тому, в силу презумпції невинуватості та ст. 17 КПК України, ОСОБА_6 слід виправдати.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 03 травня 2018 року близько 10 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області, перебуваючи на городі свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, тримаючи у своїх руках сільськогосподарські граблі, якими вона працювала на земельній ділянці, з розмаху нанесла один удар металевою основою вказаних граблів своїй сусідці ОСОБА_10 в область лівої частини грудної клітини. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, нанесла другий удар ОСОБА_10 металевими зубцями вказаних граблів у область правої верхньої кінцівки. Своїми діями ОСОБА_6 заподіяла ОСОБА_10 синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченої.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину не визнала, суду пояснила, що 01 травня 2018 року вона закінчила своє лікування ноги. 03 травня 2018 року вона вийшла на свій город попрацювати, а саме прополоти бадилля з тюльпанів. Побачила потерпілу разом з її чоловіком ОСОБА_13 , вони стояли і дивилися кудись у інший бік від неї. Знаходились вони від неї за 15-20 метрів. Далі вона поставила сапу та взяла грабельки. Потім вона сказала ОСОБА_16 про те, як він збирається прополювати кукурудзу, коли посадив її на самій межі. Його відповіді вона не почула, але потерпіла їй зауважила - коли вона наїсться, та стала її ображати. Вона їй відповіла, між ними сталася словесна перепалка, потерпіла кинула в неї грудку землі, потім другу. Чоловік потерпілої був позаду неї та підштовхував її. Коли вона розвернулась, то побачила потерпілу з палкою в руках, яка було довжиною 60-70 см. Потім потерпіла кинулася на неї битися, щоб захиститися вона виставила граблі. Оскільки вона бачить погано, тому стала відступати назад. При цьому, потерпіла продовжила наступає на неї з мискою та палкою в руках. В цей же час у ОСОБА_17 був у руках стакан. Вона граблями потерпілу не била, а водила граблями перед собою, захищаючись. Надалі ОСОБА_18 хапав за граблі і намагався їх вирвати з її рук. Вона відчувала біль у руках і не могла втримати граблі, тому чоловік потерпілої їх забрав. Після того як він забрав граблі, він вдарив її по голові у ліву сторону і вона впала та втратила свідомість. Штепа ОСОБА_19 наніс їй удар у вухо, забрав граблі. Як наносив удар вона не пам`ятає, коли прийшла в себе, то побачила, що лежить у пшениці, якою засіяно її город. Так як насіння зі стакану потерпілої розсипалося у неї на городі, тому вона дійшла до стежки, підняла граблі і стала волочить землю, де було це насіння. Коли вона ще лежала і тільки приходила в себе, то вона бачила як ОСОБА_10 бігла по її городу та потім перестрибує свою огорожу і падає. Точно вона не може сказати, де саме вона пробігала повз неї лежачої і, де вона впала. Штепа ОСОБА_19 казав, що вб`є її. Після події вона зверталася до лікарні.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що 03 травня 2018 року вона вийшла на свій город, який межує з городом обвинуваченої, щоб посіяти просо для папуги. Для цього вона взяла стакан з просом та миску. В цей час на свій город вийшла ОСОБА_6 і стала їй висувати претензії щодо земельної ділянки. У них давній конфлікт щодо розмежування ділянок. При цьому вона ОСОБА_6 не ображала, ніяких грудок землі в неї не кидала. ОСОБА_6 граблями, тримаючи їх в обох руках, нанесла їй два удари: спочатку перший металевою частиною перевернутих грабель в груди, та другий вже зубцями по руці. Таким чином ОСОБА_6 вибила з її рук миску і стакан, просо з нього висипалося на землю. Її чоловік - ОСОБА_13 був в цей час на городі біля парників. Коли він почув її крик, то прибіг на допомогу. ОСОБА_6 він не бив, а лише підбіг до неї та викрутив з її рук граблі, від чого та впала на землю. Знає, що після цього інциденту ОСОБА_6 поїхала знімати побої. Також, їй, зі слів сусідів, стало відомо, що ОСОБА_6 розповідала, що не вона її побила, а чоловік ОСОБА_20 побив. ОСОБА_6 заволочила сліди боротьби. Подія сталася між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , якраз на межі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що він є чоловіком потерпілої. 03 травня 2018 року він був на городі та порався біля парників, міняв скляні рамки. Його дружина прийшла також на город, щоб просіяти просо для папуги. Через деякий час він почув як його дружина та їх сусідка ОСОБА_6 лаються. Далі він почув, що його дружина зойкнула, коли обернувся, то побачив як ОСОБА_6 тримає обома руками граблі та замахнулась, щоб ударити його дружину, а та, в свою чергу, затулилася руками. Самих ударів він не бачив. Потім він підбіг і викрутив граблі з рук ОСОБА_6 та відкинув їх в сторону. Цей конфлікт був на межі. Від туалету вони стояли на відстані 2 2,5 м. Там була незасіяна діляночка. Відстань між жінками була приблизно 1,5 м. Дружина в одній руці тримала стакан, а в іншій - миску, ніяких палок в її руках не було. Патички та шифер були на межі, вони слугують для розмежування ділянок. ОСОБА_6 спробували граблі дістати, після чого вони з дружиною поїхали в поліцію, а потім на обстеження. Дружина лікувалася у лікаря-онколога Жирова, лікування їм вийшло вартісним. Сам він ОСОБА_6 ніколи не бив, лише викрутив граблі з її рук та відкинув їх в сторону, щоб остання припинила бити його дружину. Під час огляду він присутнім не був та не пам`ятає, щоб вони разом з дружиною приймали участь в огляді городу ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що до неї одного дня весною 2018 року прийшла потерпіла, яка плакала та говорила, що вона вийшла на город з просом та, щоб викинути смітничок після папуги. В цей час ОСОБА_6 вдарила її граблями. При цьому вона показала пошкодження на її тілі, а саме синю молочну залозу та синець на руці. Синці були смужками. Як саме вони билися, вона не бачила. Вказала на те, що її сусід ОСОБА_13 хороший чоловік, завжди всім допоможе. ОСОБА_21 доводиться їй двоюрідним братом. З ОСОБА_6 у неї був колись конфлікт через те, що вона дуже побила її онука. Про інцидент між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 їй також розказувала онука. ОСОБА_24 до неї приходила десь через день чи два після події, тоді вона їй і показувала свої ушкодження. Вона ніколи не повірить в те, що ОСОБА_21 міг побити свою ОСОБА_25 , вони живуть дружно і ніколи між ними ніяких конфліктів не було.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона мешкає через дорогу від потерпілої та обвинуваченої, бачила як Штепи поїхали в той день своїм автомобілем, але куди їй не було відомо. Самого конфлікту вона не бачила. 04 травня 2017 чи 2018 року Її запросили в якості понятого працівники поліції для огляду граблів. Прийшов до неї ОСОБА_21 і попросив прийти до них додому. Приїхала слідча, молода дівчина, яка забирала граблі. Від ОСОБА_10 вона дізналася про те, що її побила ОСОБА_6 та потерпіла вже при слідчій їм показувала синець на своїх грудях та руці. Потерпіла казала, що її побила ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що вона вийшла просіяти стакан проса, коли її побачила ОСОБА_6 і стала з нею лаятися. В той день у дворі Штепів вона підписала документ про те, що забирають граблі. На земельній ділянці ОСОБА_6 вони того дня не були. Під час повторного допиту ОСОБА_11 пояснила, що під час огляду земельної ділянки Висоцької вона була присутня, також були присутні слідча ОСОБА_26 , ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_13 . Чи були тоді там ОСОБА_6 та ОСОБА_27 вона не пам`ятає. Згадала, що ОСОБА_6 позаволочувала все на своїй земельній ділянці. Бачила вона тоді, що на городі у ОСОБА_28 була посаджена кукурудза, а у ОСОБА_29 щось було посіяне, здається пшениця. Невеличкі граблі лежали на земельній ділянці ОСОБА_6 . Будь-яких палиць вона тоді не бачила, були лише тільки граблі. Слідча все фотографувала. Протокол складався там же на місці, тоді і вона ставила свій підпис. Було це на початку городу ОСОБА_10 . ОСОБА_30 вона не пам`ятає в той момент, тому не може сказати точно чи була остання з ними. Вона не бачила як слідча ходила по городу ОСОБА_6 . На городі ОСОБА_6 вона разом зі слідчою не була. Стояла вона біля деревини, що росте на земельній ділянці Штепів. Слідча не запрошувала її на город до ОСОБА_6 . Самої ОСОБА_6 на городі не було.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що 03 травня 2017-18 року вона заступила на зміну. ОСОБА_10 звернулася щодо завдання їй тілесних ушкоджень. В порядку ст. 237 КПК України нею було проведено огляд місця події. Проводився огляд за добровільної згоди ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 . Об`єктом огляду були саме земельні ділянки. Останні частково розмежовувалися шифером. За поясненнями учасників огляду, це була умовна межа цих ділянок. Були залучені двоє понятих. Під час огляду були вилучені граблі та два фрагменти деревини. ОСОБА_6 пояснювала, що захищалася граблями. Надалі було складено протокол ОМП, зауважень та доповнень не надходило. Огляд місця події проводився до внесення відомостей до ЄРДР. Після внесення відомостей до ЄРДР було надано доручення оперативним співробітникам про допит свідків, які попереджалися про надання неправдивих відомостей. Відповідно до ст. 290 КПК України, було надано сторонам доступ до матеріалів кримінального провадження, зокрема й ОСОБА_6 та її захиснику ОСОБА_31 . Захисник ознайомився і зауважень в нього не було. Додатково зазначила, що ОМП проводився близько 1,5 години. Під час огляду між понятими та ОСОБА_6 виникла сварка. Вона як слідча проводила першочергові дії, огляд фіксувався на фотоапарат. Коли вони приїхали, то оперативні співробітники вигукували потерпілу, яка склала заяву про вчинення злочину. Потім вони пройшли на територію домоволодіння ОСОБА_6 , яка надала дозвіл на огляд її земельної ділянки. Граблі лежали на земельній ділянці. Вона ходила по городу ОСОБА_6 і поняті були позаду неї. Було двоє понятих, потерпіла разом з її чоловіком стояли там і також була ОСОБА_6 . Для участі в якості понятих у проведенні ОМП надали свою згоду дві жінки. На город ОСОБА_6 вони зайшли не пізніше 13-20 год. Неодноразово між учасниками огляду були словесні перепалки. Фотографії під час огляду вона робила власноручно, оскільки спеціаліст не залучався. Протокол огляду підписувався прямо на городі відразу всіма учасниками. Палки валялися на городі у ОСОБА_6 . Ці фрагменти деревини, як пояснили учасники, тримали в руках ОСОБА_24 та її чоловік, які пояснили, що у них з ОСОБА_6 виник конфлікт. Цими палицями Штепи ніяких ушкоджень не наносили. Також, свідок вказала на те, що нею було складено повідомлення про підозру. Вона запросила ОСОБА_32 до райвідділу, але та не з`явилася. Тому, вона поїхала до неї додому та під відеозапис вручила останній повідомлення про підозру. Відеозапис цього був переданий до прокуратури разом з матеріалами та постановою про визнання речовим доказом. ОСОБА_6 тоді ніяких пояснень не надавала, вона просила адвоката. Але своє клопотання про захисника вона скерувала вже після вручення підозри. Під час вручення підозри ОСОБА_6 не просила залучити адвоката і вона не підпала під ознаки осіб, які визначені у ст. 52 КПК України. Слідчий експеримент з потерпілою було проведено на території райвідділу для з`ясування механізму спричинення тілесних ушкоджень. При цьому, ОСОБА_6 відмовлялася зв`язатися зі слідством та не виходила з будинку, коли до неї приїздили за згодою на слідчий експеримент у неї вдома. Зі свого боку потерпіла ОСОБА_10 також відмовилася від виїзду на територію домоволодіння ОСОБА_6 , так як вони і тоді конфліктували. Матеріали слідчого експерименту були надані для ознайомлення ОСОБА_6 та її захиснику. Вони з ними ознайомилися і зауважень не надали. Ознайомлення з матеріалами тривало приблизно 2-3 години, захисник зробив копії всіх документів. Матеріали складалися з 1 тому, ОСОБА_33 сама сиділа і також знайомилася з матеріалами. Щодо отриманих ушкоджень ОСОБА_6 на СМЕ не зверталася, від будь-яких пояснень відмовилася. 08 травня 2018 року ОСОБА_6 до прокурора вона не привозила. Слідчий експеримент з потерпілою був раніше 11 травня 2018 року. Письмової відмови від надання дозволу на проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 не складала, вона просто не виходила з будинку і на виклики до слідчої не з`являлася.

Під час одночасного допиту свідок ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_14 суду пояснили, що ОСОБА_11 стояла на умовній межі між земельними ділянками потерпілої та обвинуваченої. Це був сонячний день, все було добре видно. ОСОБА_33 знаходилася на своїй земельній ділянці, стояла біля паркану. Периметр огляду складав 2х5 м. ОСОБА_11 вказала, що не пам`ятає, щоб там була ОСОБА_6 . Спочатку була словесна перепалка між учасниками огляду, тому одні відійшли на бік домоволодіння ОСОБА_28 , а ОСОБА_6 відійшла вглиб своєї ділянки. Фрагмент земельної ділянки, який оглядався, був проволочений. Слідча робила фотографії, стоячи обличчям до домоволодіння ОСОБА_10 . На фото, що додані до протоколу огляду місця події, видно задній бік господарчих будівель домогосподарства Штепів. На питання обвинуваченої слідча зазначила, що вона була разом з нею на її земельній ділянці і саме там вона підняла граблі.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона не була свідком самої бійки. Вона проживає неподалік від будинку ОСОБА_10 . ОСОБА_10 увечері того дня, коли стався конфлікт, показувала синець на грудях. До того вона не спілкувалася з ОСОБА_6 . Під час події вона присутньою не була. Вона була на роботі в той день. Раніше вона працювала вчителем в Гуляйпільській школі-інтернат і того дня поїхала на роботу, щоб поспілкуватися з колегами. Повернулася додому близько 16.20-17.00 години. Коли приїхала додому, то побачила біля двору ОСОБА_10 автомобіль, схожий на швидку допомогу, тому підійшла, щоб запитати, що сталося. ОСОБА_12 їй розповіла про конфлікт жінок. Потім вона пройшла у двір до ОСОБА_10 , зайшла до будинку. В будинку вона побачила, що сиділа молода дівчина і допитувала ОСОБА_10 . Також ОСОБА_10 показувала присутнім синець, точно вона не пам`ятає, де він знаходився, але останній був великий, та здається з лівого боку. ОСОБА_10 розповідала, що вона сама вийшла на город, а потім у неї стався конфлікт з ОСОБА_6 . Того вечора вона не ходила на город ОСОБА_10 , а була увесь час в кімнаті її будинку. Підписи на протоколі вона ставила. ОСОБА_11 того вечора вона там не бачила, а бачила лише ОСОБА_12 , яка їй також розповідала про подію. В дворі вона також ОСОБА_11 не бачила. На городі вона точно не була, те, що підписувала, вона не читала і не знає як той документ називався. Під час додаткового допиту свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона з 2015 року перестала працювати. З 2010 року була працюючим пенсіонером, викладала українську мову в Гуляйпільській школі-інтернат. Точно вона не пам`ятає, коли була подія, рік підтвердити не може. Але, пам`ятає, що того дня вона їздила на роботу, щоб зустрітися з колегами. Коли вона прийшла до двору ОСОБА_28 , було вже за 16.00 годин. В кімнаті сиділа дівчина і все записувала, що їй розповідала ОСОБА_10 , а також ставила питання і їй. Там вони були приблизно 30 хв. Після чого вона підписала документи, які дала їй слідча. Вона не пам`ятає, щоб у цій кімнаті тоді була ОСОБА_11 . На город вони точно не ходили. В будинку ОСОБА_28 вони сиділи втрьох. Протокол не читала, протокол зачитала вголос сама слідча. ОСОБА_10 показувала їй синці вже після того як підписали протокол.

Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що був свідком того, що обвинувачена відмовилася від підписання про отримання від слідчої повідомлення про підозру працівниками поліції. Він та ще один понятий, разом зі слідчою приїхали до домоволодіння ОСОБА_6 . Слідча зачитала все, вони підписали документи та пішли геть.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснив, що був свідком того, що обвинувачена у неї вдома відмовилась отримувати повідомлення про підозру, яка вручалась працівниками поліції. Поліцейські все зачитали, щось казали ОСОБА_6 , остання відмовлялася підписувати. Тоді він підписав документи, які дали йому поліцейські. Будь-яких протиправних дій з боку поліції він не бачив.

Також, судом досліджено такі документи:

- витяг з ЄРДР з кримінального провадження №0000190, відповідно до якого заявник ОСОБА_10 за фабулою: 03 травня 2018 року близько 10 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_6 , перебуваючи на земельній ділянці, яка розташована по вул.Українська, в ході сварки зі ОСОБА_10 , нанесла удари граблями, чим спричинила останній тілесні ушкодження;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, ОСОБА_10 від 03 травня 2018 року про те, що 03 травня 2018 року близько 10 години 00 хвилин в м. Гуляйполе по вул. Українська сусідка ОСОБА_6 мешкає АДРЕСА_1 , вдарила її граблями, чим завдала тілесних ушкоджень у вигляді синця (а.п. 73, Т1);

- протокол огляду місця події від 03 травня 2018 року, з якого слідує, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована на земельній ділянці, що примикає до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , на момент огляду на вказаній ділянці до тильної стіни господарської будівлі знаходяться сільськогосподарські граблі, зі слів ОСОБА_6 вказаними граблями вона захищалася під час конфлікту зі ОСОБА_10 , останні вилучено до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Фототаблиця до протоколу огляду місця події від 03 травня 2018 року містить зображення, де на фото №1-2 зображено візуальне фото місцевості, яка розташована на земельній ділянці, де відбувалася сварка між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , на фото №3 зображено візуальне фото, на якому на пророслій пшениці відзначено місце падіння ОСОБА_6 , на фото №4 зображено візуальне фото сільськогосподарських граблів, які були вилучені на земельній ділянці, що належить ОСОБА_6 , на фото №5-6 зображено візуальне фото дерев`яних палиць, які були вилучені на земельній ділянці, що належать ОСОБА_6 ;

- протокол слідчого експерименту від 04 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_10 (а.п. 58-62, Т.1), з якого слідує, що остання розповіла, що 03 травня 2018 року близько 10 години її сусідка ОСОБА_6 , тримаючи у своїх руках граблі, у ході словесної перепалки нанесла їй два удари граблями в ділянку лівої молочної залози та правої верхньої кінцівки. В результаті чого спричинила їй тілесні ушкодження. ОСОБА_36 до протоколу слідчого експерименту від 04 травня 2018 року, на якій зображено потерпілу, яка демонструє механізм нанесенні їй ударів ОСОБА_6 граблями;

- висновок експерта № 70 від 08 травня 2018 року (а.п. 63-64, Т.1), з якого слідує, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 при обставинах, на які вона вказує під час слідчого експерименту, не виключається;

- висновок експерта № 69 від 12 травня 2018 року (а.п. 65-66, Т.1), з якого слідує, що у ОСОБА_10 виявлено синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваною, ОСОБА_10 спричинено не менше 2 травматичних дій;

- висновок експерта № 27 від 03 травня 2018 року (а.п. 75, Т.1), з якого слідує, що у ОСОБА_10 виявлено синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваною.

Також, судом було досліджено медичні документи, які надала обвинувачена на підтвердження своїх пошкоджень, які, як вона наполягає, отримала від дій Штепи (а.п. 211-213, 217, Т1, а.п. 187-189, Т2).

Так, з довідки лікаря ОСОБА_37 від 10 травня 2018 року убачається, що ОСОБА_6 була направлена на консультацію в Пологівську ЦРЛ з певним діагнозом. До того мається зазначення про струс головного мозку, але не зазначається це як діагноз та не міститься відомостей, що пов`язують таке з подією від 03 травня 2018 року та проходження відповідного лікування.

Довідка лікаря від 10 квітня 2018 року стосується лікування колінного суглобу.

Згідно з виписним епікризом з історії хвороби № 581 (денний стаціонар) ОСОБА_6 перебувала на лікуванні з 11 травня 2018 року по 23 травня 2018 року з певним діагнозом. При надходженні скаржилася на виражене запаморочення, хитка хода, головний біль. В анамнезі: в 1978 року ЧМТ в ДТП, лікувалася з причини струсу головного мозку (але не зазначено коли).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення та, водночас спростовують версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованого їй правопорушення.

Так, з показань потерпілої та свідків убачається, що ОСОБА_6 в ході раптово виниклого конфлікту зі ОСОБА_10 нанесла останній два удари граблями.

Зазначене узгоджується з відомостями з протоколу огляду місця події та з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , під час проведення якого остання розповіла, що 03 травня 2018 року близько 10 години її сусідка ОСОБА_6 , тримаючи у своїх руках граблі, у ході словесної перепалки нанесла їй два удари граблями в ділянку лівої молочної залози та правої верхньої кінцівки.

Факт отримання потерпілою зазначених тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта № 70 від 08 травня 2018 року (а.п. 63-64, Т.1), з якого слідує, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 при обставинах, на які вона вказує під час слідчого експерименту, не виключається; висновком експерта № 69 від 12 травня 2018 року (а.п. 65-66, Т.1), з якого слідує, що у ОСОБА_10 виявлено синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваною, ОСОБА_10 спричинено не менше 2 травматичних дій; висновком експерта № 27 від 03 травня 2018 року (а.п. 75, Т.1), з якого слідує, що у ОСОБА_10 виявлено синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваною.

Відомостей, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що вищевикладені тілесні ушкодження потерпіла могла отримати за інших обставин, ніж вказано в обвинувальному акті та вироку суду, в матеріалах провадження немає. Навпаки, надані стороною обвинувачення докази свідчать про те, що саме обвинувачена завдала потерпілій тілесні ушкодження при викладених у вироку суду обставинах.

Версія обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що потерпілій вона ніяких ударів не наносила, а навпаки чоловік потерпілої ОСОБА_13 вдарив обвинувачену по голові у ліву сторону і вона впала та втратила свідомість, не є переконливою та спростовується вищенаведеними доказами.

В матеріалах провадження відсутні відповідні висновки експертів з приводу отримання обвинуваченою відповідних тілесних ушкоджень.

До того ж, як зазначила свідок ОСОБА_14 , щодо отриманих ушкоджень (зі слів обвинуваченої) ОСОБА_6 на СМЕ не зверталася, від будь-яких пояснень відмовилася.

В свою чергу, суд у вироку слушно звернув увагу на те, що відомості з медичних документів, наданих стороною захисту, можуть свідчити про наслідки перенесеної обвинуваченою у 1978 році травми. В будь-якому разі це провадження стосується завдання тілесних ушкоджень не ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 .

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказів показань свідків ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2023 року, справа № 132/3806/14-к, провадження № 51-3581км21, суд зазначає, що доведеність тих чи інших обставин злочину не завжди ґрунтується на прямих доказах і висновок щодо обставин справи може випливати з аналізу сукупності непрямих доказів.

В свою чергу, вищезазначені свідки показали, що їм відомо про певні обставини кримінального правопорушення зі слів потерпілої ОСОБА_10 . З вироку суду убачається, що показання вказаних свідків не є єдиними доказами у провадженні, не були визначальними для висновків суду, разом з цим, ці показання узгоджуються з показаннями потерпілої та з іншими доказами, в т.ч. письмовими, зазначеними вище, щодо обставин правопорушення, хронології подій, отриманих потерпілою тілесних ушкоджень. Зокрема свідки підтвердили наявність у потерпілої у вищевказаний період тілесних ушкоджень (синців) на грудях та руці. Свідок ОСОБА_12 при цьому уточнила, що на руці у потерпілої сінець був смужками, окрім того, зазначила, що чоловік потерпілої не міг завдати останній тілесні ушкодження, оскільки жили вони дружно та конфліктів між ними ніколи не було.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не доводяться близькими родичами потерпілій, їхньої безпосередньої заінтересованості у результатах розгляду провадження, стороною захисту не доведено.

Те, що, виходячи з досліджених доказів, конфлікті ситуації раніше виникали у обвинуваченої як зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , так і зі свідком ОСОБА_15 , само по собі не може свідчити про недостовірність їх показань.

Крім того, свідки надавали свої показання під присягою та попереджалися про кри мінальну відповідальність.

Протягом здійснення кримінального провадження жодна зі сторін не довела недостовірність таких показань в порядку, визначеному ст.96 КПК України.

Посилання захисника на те, що показання свідка ОСОБА_13 не доводять винуватості обвинуваченої, оскільки з його показань убачається, що він не бачив як ОСОБА_6 наносила удари його дружині, не є слушними, з огляду на те, що зазначений свідок пояснював, що у момент коли він почув як скрикнула його дружина та обернувся, він чітко побачив як ОСОБА_6 тримає обома руками граблі та замахнулась, щоб ударити його дружину, а та в свою чергу затулилася руками. Після чого він побіг на допомогу дружині.

Отже, показання свідка ОСОБА_13 узгоджуються з іншими доказами сторони обвинувачення, які доповнюють один одного.

Перевіряючи доводи захисника з приводу недопустимості в якості доказу протоколу огляду місця події з тих причин, що свідок ОСОБА_15 зазначила, що не була присутньою під час проведення вказаної слідчої дії, а лише підписала протокол за результатом її проведення в якості понятого, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з приписами ч.7 ст.223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Тобто, понятий - це особа, яку запрошують слідчий або прокурор бути присутніми при проведенні обшуку, виїмки, огляду, пред`явленні осіб, трупа і предметів для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, освідування особи, відтворенні обстановки і обставин події (слідчий експеримент), або інших процесуальних діях. Ця фізична особа своїм підписом засвідчує відповідність записів у процесуальних документах виконаним діям і має бути особисто не заінтересована у результатах проведених дій, тобто не мати власного процесуального інтересу у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів провадження, жоден із учасників судового розгляду не заперечував достовірності інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця події, та не вказував на невідповідність даних, викладених у цьому документі, тим, що були зафіксовані під час проведення цієї слідчої дії.

Сама свідок ОСОБА_15 зазначила, що особисто присутньою під час огляду не була, але підписала протокол огляду місця події згодом під час перебування в будинку потерпілої, після того як його вголос зачитала слідча. Тобто, остання підписала протокол, ознайомившись з його змістом.

До того ж, положення ч.7 ст.223 КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді місця події, а тому в цьому конкретному провадженні відсутність свідка ОСОБА_15 в якості понятої безпосередньо при проведенні огляду місця події не тягне визнання недопустимим процесуального документу, оформленого у результаті огляду місцевості.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку стосовно допустимості в якості доказу протоколу огляду місця події.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 жовтня 2022 року справа № 586/187/20, провадження № 51-1093км22.

Доводи захисника щодо недопустимості в якості доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, також не є обґрунтованими, виходячи з такого.

Як слушно зазначив суд, слідча ОСОБА_14 під час її допиту пояснювала, що з її боку приймалися заходи щодо отримання добровільної згоди ОСОБА_6 для проведення слідчого експерименту на її земельній ділянці. Остання зі свого боку цьому не сприяла, на виклик до слідчого не з`явилася, до співробітників поліції, які приїздили до неї додому з цією метою з будинку не вийшла. В судовому засіданні такі пояснення слідчої стороною захисту не спростовані та обвинуваченою не доведено, що вона в повній мірі співпрацювала зі слідством, зокрема щодо проведення слідчого експерименту на території її ділянки. Також, потерпіла ОСОБА_10 зі свого боку категорично не погоджувалася щодо проведення слідчого експерименту на території домоволодіння ОСОБА_6 , оскільки вони продовжували конфліктувати і це могло потягти за собою приниження її честі та гідності. Також, прокурором у судовому засіданні було зазначено, що такий експеримент було проведено саме для з`ясування механізму завдання ударів ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 , а не для повного відтворення обстановки події.

Отже, орган досудового розслідування вжив усіх можливих, передбачених законом заходів з метою проведення вищезазначеної слідчої дії на місці події злочину, але з об`єктивних причин це зробити не виявилося можливим.

З урахуванням зазначеного, та обставина, що слідчий експеримент проводився біля відділку поліції, не є порушенням приписів КПК України, оскільки отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.

Інформація, яка відображена у протоколі слідчого експерименту, містить дані саме про відтворення дій, обстановки, обставин події, а отже вказана слідча дія була проведена у відповідності до ст. 240 КПК України та повністю відповідає меті слідчого експерименту.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10 квітня 2024 року, справа № 737/641/20, провадження № 51-5084км23.

Відповідно, колегія суддів не убачає підстав для визнання недопустимими доказами висновків експертів, які є похідними доказами від протоколу слідчого експерименту.

Таким чином, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини провадження, надав правильну оцінку всім наданим сторонами доказам.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції фактичним обставинам провадження відповідають та ґрунтуються на досліджених судом безпосередньо доказах, які є належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного рішення.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Суд перевірив та надав у вироку відповіді на всі доводи сторони захисту, при цьому навів обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Водночас, згідно з приписами п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно з положенням п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минулі такі строки - два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, вчинено нею 03 травня 2018 року.

Вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, за яке передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до 200 годин, або виправними роботами на строк до 1 року.

Отже, на час розгляду кримінального провадження, а саме 25 листопада 2021 року, закінчилися встановлені ст.49 КК України строки.

Проте, ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення в цьому кримінальному провадженні не заявляли клопотань про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Сама ОСОБА_6 , як і її захисник, наполягали на виправданні обвинуваченої.

За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши належним чином докази, обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та звільнив останню від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4