Справа № 501/3969/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 та її представниці ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь, матеріали кримінального провадження № 0000026 від 25.01.2021 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.03.2024 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 11.05.2024 р. без визначення розміру застави.

Згідно з ч. 1-4 ст. 331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали (ст. 199 КПК України), так як ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ч. 1 ст. 203 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні, пославшись на своє письмове клопотання, просила суд продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном 60 календарних днів без альтернативи внесення застави, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані як на стадії досудового розслідування, так і в ході судового розгляду під час обрання та продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою і залишаються незмінними, а саме, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому, у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище злочину, може переховуватися від суду, враховуючи його зникнення з місця скоєння злочину, у зв`язку з чим органом досудового розслідування був оголошений у розшук і тривалий час перебував у розшуку, враховуючи відсутність у нього постійного або тимчасового місця проживання на території Одеської області, а також його місце реєстрації у АДРЕСА_1 , яка є тимчасово окупованою територією України загарбницькими військами рашистської педерації, а тому може у будь-який час покинути межі Одеської області, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, скоїти інше кримінальне правопорушення, з чим погодились потерпіла та її представниця, і проти чого заперечували обвинувачений та його захисник, вважаючи недоведеними прокурором формальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, першою судимістю обвинуваченого, недоведеністю вини обвинуваченого в інкримінованому злочині за ч. 1 ст. 115 КК України, а також відсутності будь-яких доказів його вини, а тому просили суд змінити обвинуваченому, який має хворобливий стан здоров?я міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 згідно ст. 12 КПК України, обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція за який передбачає позбавлення волі від 7-ми до 15-ти років, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище злочину, може переховуватися від суду, що мало місце на стадії досудового розслідування, коли обвинувачений ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник та був оголошений і тривалий час перебував у розшуку, при цьому, маючи реєстрацію у м. Брянка, Луганської області, яка є тимчасово окупованою територією України загарбницькими військами рашистської педерації, на якій відбуваються бойові дії, внаслідок оголошеної рашистським агресором нашій країні окупаційної і неспровокованої війни, а тому на думку суду, може у будь-який час покинути межі Одеської області, на території якої немає ні тимчасового, ні постійного місця проживання, задля уникнення кримінальної відповідальності, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючи тяжкість наслідків вчиненого злочину, існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 немає постійної роботи та офіційних засобів (джерел) доходів та існування, а тому на думку суду, може переховуватися від суду, уникнувши кримінальної відповідальності та призначеного покарання у випадку визнання його винним, тим самим перешкоджаючи суду встановленню істини у даному кримінальному провадженні, тобто ухилитися від суду, а тому з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 міру запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості скоєного ним особливо тяжкого злочину, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а завершити розгляд кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо, беручи до уваги визначений судом повний порядок дослідження доказів у даному провадженні через невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 .

При цьому, суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії - однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі обвинуваченого, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме : характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Вищенаведені обставини, на думку суду, в достатній мірі підтверджують існування ризиків можливих спроб переховування (ухилення) обвинуваченого Белошицького від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням особливої тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , який згідно довідки медичної частини ДУ «Одеський слідчий ізолятор № 21» має задовільний стан здоров?я, за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 , за що Законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 15-ти років, суд вважає необхідним в даному випадку не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177,178,183,314,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1.Клопотання прокурора задовольнити ;

2.Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в ДУ «Одеський слідчий ізолятор № 21» на строк до 29 червня 2024 року без визначення (альтернативи) розміру застави ;

3.В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1