КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/2744/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3590/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Салиха Таращанського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, не одруженого, освіта неповна середня, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2019 року за ч.2 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

представника колонії (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення - відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення, суд вказав, що матеріали особової справи не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки ще остаточно не став на шлях виправлення. А отже, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_7 злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його нестабільну поведінку, яка постійно змінювалася і на даний час він не працевлаштований та пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2019 по справі №357/14159/18, засудженого за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на невідбуту частину покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Апелянт вказує, що ОСОБА_7 наполягає на тому, що він був долучений до програми диференційовано виховного впливу «Освіта» - закінчив 10-й та 11-й клас загальноосвітньої школи при Бориспільській виправній колонії №119, а також був долучений до програми диференційовано виховного впливу «Професія» - навчався при Бориспільській виправній колонії №119 та отримав нову професію «зварювальника 3 категорії» для успішної реінтеграції в суспільство. Також апелянт зазначає, що всі стягнення відносно ОСОБА_7 погашені в установленому законом порядку. При цьому, захисник вказує, що засуджений відбув необхідну частину покарання за вироком суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, термін такої пільги настав в січні 2023 року.

На думку захисника, вищевказані обставини у своїй сукупності, вказують на те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до навчання довів своє виправлення, а тому є всі законні та фактичні підстави застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування остаточно призначеного покарання на невідбуту частину покарання.

Крім того, зазначає, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Отже, захисник вважає, що враховуючи вищевикладене та беручи до уваги особу засудженого, його ставлення до скоєного та бажання вчитися й здобувати нові знання для максимальної соціалізації в супсліьстві, є всі підстави вважати, що його поведінка свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою обк`єтивно доводить своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, думку прокурора та представника колонії, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2019 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обовязків, передбачених ч.1, 2 ст. 76 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2019 вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2019 в частині призначеного покарання змінено, скасовано іспитовий строк та направлено ОСОБА_7 для відбування покарання на 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 08.02.2020.

Кінець строку покарання - 02.01.2025.

Захисник ОСОБА_6 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 81 КК України умовно - дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого ч.3 ст. 81 КК України.

Згідно із ч. 1ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Відповідно до п.п. 18, 20 розділу IV Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи державам-членам Rec (2003)22 «Про умовно-дострокове звільнення» критерії, якими повинні керуватися ув`язнені, щоби перейти до статусу умовно звільненої особи, мусять бути чіткими та конкретними. Також критерії мають бути реалістичними, оскільки треба враховувати особистість засудженого, соціальні та економічні умови, а також доступність програм реінтеграції. Критерії надання умовного звільнення слід застосовувати в такий спосіб, щоб забезпечити умовне звільнення всіх ув`язнених, які вважаються такими, що відповідають мінімальному рівню безпеки й можуть стати законослухняними громадянами.

Як слідує з матеріалів провадження, суд першої інстанції при розгляді клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 ретельно та належним чином перевірив доводи щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено надані матеріали, заслухана думка засудженого ОСОБА_7 та його захисника, прокурора, представника БВК - 119 та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

При цьому, судом першої інстанції було враховано дані про особу засудженого ОСОБА_7 , який згідно із наявною у матеріалах справи характеристикою під час знаходження в державній установі «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

В державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» відбуває покарання з 14.04.2020. За час відбування покарання характеризується негативно. За період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 допустив 5 порушень установленого порядку виконання і відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.

Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом норм вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки.

Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених та у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними, отримує від них посилки та передачі.

Термін настання пільги за статтею ст. 81 Кримінального кодексу України умовно- дострокового звільнення від покарання - 02.05.2023 року. 04.05.2023 року засуджений розглядався на комісії установи, рішенням комісії йому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки він не стає на шлях виправлення.

На профілактичному обліку в установі перебуває як особа схильна до виготовлення та зберігання заборонених предметів. Згідно вироку позову не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення - середній. Рівень шкоди життю та здоров`ю - середній. Рівень ймовірної небезпеки для суспільства - середній.

Враховуючи зазначені вище обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 , хоч і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак, не характеризується як особа, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що засуджений був долучений до програми диференційовано виховного впливу «Освіта» - закінчив 10-й та 11-й клас загальноосвітньої школи при Бориспільській виправній колонії №119 , а також був долучений до програми диференційовано виховного впливу «Професія» - навчався при Бориспільській виправній колонії №119 та отримав нову професію «зварювальника 3 категорії» для успішної реінтеграції в суспільство, то колегія суддів зауважує, що дійсно, наведені захисником обставини, свідчать про те, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак, такі обставини у сукупності з усіма даними про особу засудженого ОСОБА_7 , в тому числі і те, що за весь час відбування покарання останній взагалі не намагався влаштуватись і почати працювати у колонії, не доводять, що засуджений досяг достатнього ступеня виправлення та остаточно став на шлях перевиховання, а тому доводи апеляційної скарги засудженого в цій частині є безпідставними.

Посилання захисника на те, що всі стягнення щодо ОСОБА_7 погашені в установленому законом порядку, що у своїй сукупності доводить виправлення засудженого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність на момент розгляду подання діючих стягнень не є процесом позитивних змін, які створюють у засудженого готовність до самокерованої правослухняної поведінки та відповідно не можуть свідчити про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Те, що відбутий засудженим ОСОБА_7 строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 щодо ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги захисника не вбачає.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024, якою у відмовлено задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4