ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3266/18 Номер провадження 11-кп/814/457/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001476 за апеляційними скарг ами прокурора Новобаварського відділу м. Харкова ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городнє Лозівського району Харківської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , багаторазово судимого, останні рази:

14.05.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 20.02.2018 умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 1 день,

16.12.2019 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.156 КК України на 6 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.4 ст.81 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, 11 червня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_8 разом з двома невстановленими в ході досудового розслідування чоловіками знаходився у сквері "Пожежників" за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 50, де вони побачили раніше незнайому їм жінку - потерпілу ОСОБА_11 , яка йшла через сквер "Пожежників" та тримала на лівому плечі жіночу сумку чорного кольору. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та в групі з двома невстановленими в ході досудового розслідування чоловіками, діючи з корисливих мотивів, заздалегідь розподілили між собою ролі, умисно, повторно, ОСОБА_8 підійшовши до потерпілої з лівої сторони, відкрито, з корисливих мотивів, схопив своєю правою рукою за ручку жіночої сумки та ривковими рухами почав її тягнути на себе, однак в цей час потерпіла ОСОБА_11 почала чинити опір не відпускала ручку сумки і також стала тягти її на себе. Після чого ОСОБА_8 обхватив своїми руками потерпілу та повалив її на землю, та став її утримувати на землі. В цей час до потерпілої підійшли два невстановлених в ході досудового слідства чоловіка, які дістали з сумки потерпілої мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4A dual sim в корпусі золотого кольору, вартість якого 2307 гривень 22 копійки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2307 гривень 22 копійки.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч.4 ст. 70 КК України, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 186 КК України на 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд вказавши про часткове складання покарань за ч.4 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_8 покарання, яке не є більшим за покарання, призначене за злочин у цьому кримінальному провадженні чи за покарання, призначене Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, тобто фактично повне чи часткове складання не застосував.

При цьому суд не врахував, що ОСОБА_8 мав судимість за вчинення тяжких умисних корисних злочинів проти власності, засуджувався до реального покарання, звільнявся умовно-достроково та з встановленням іспитового строку, проте на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що поза увагою суду залишилося те, що потерпіла спершу під час досудового розслідування, вказувала про вчинення грабежу щодо неї одноособово ОСОБА_8 , а потім в суді змінила показання, але при цьому вказала, що ОСОБА_8 її мобільний телефон не викрадав. У зв`язку з чим вважає недопустимими доказами протокол допиту потерпілої, слідчий експеримент та пред`явлення особи для впізнання.

Під час судового розгляду обвинувачення було змінено та вказано, що ОСОБА_8 вчинив злочин з двома невстановленими особами з якими мав спільний умисел та з розподілом ролей, проте вказане не підтверджується доказами.

Судом не враховані показання обвинуваченого, що він не викрадав мобільний телефон потерпілої.

Стверджує, що докази, отримані під час проведення впізнання та огляду місця події є недопустимими, так як проведені з численними порушеннями. А саме у протоколі огляду місця події об`єктом огляду був ОСОБА_8 , у той час як ст. 237 КПК України передбачає огляд місцевості, приміщення, речей та документів і не передбачає огляд особи.

Вказав, що під час відкриття матеріалів кримінального провадження не було надано для ознайомлення матеріали, не вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а розписка ОСОБА_8 про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування не зазначено дата та номер кримінального провадження.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу захисника та просили, враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, призначити йому більш м`яке покарання, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника та задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доводи обвинуваченого про непричетність до вчинення кримінального правопорушення спростовуються доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_11 , вона приблизно о 20.00 годині йшла через сквер, з боку Полтавського Шляху. В сквері на лавочці сиділи три чоловіки та запитали у неї, котра година. Вона діставши мобільний телефон, подивилась та поклала його відразу в сумку. Один з чоловіків посадив її біля себе і хотів витягнути телефон. Вона хотіла піти, але один із чоловіків її тримав, потім завалив на землю, дістав телефон та передав обвинуваченому, а потім ще і гаманець. Обвинувачений, перевірив зміст її гаманця, а потім повернув, у її гаманці були лише картки. Потім два чоловіки спокійно пішли, а обвинувачений залишився і тримав її приблизно 20 хвилин. ОСОБА_11 зазначила, що в цей час вона кричала, просила про допомогу у перехожих. Потім обвинуваченому хтось зателефонував, після чого він відпустив її.

Під час проведення слідчої дії, потерпіла впізнала ОСОБА_8 як особу, яка вчинила відносно неї злочин, що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2018. Обставини події потерпілою були відтворені під час проведення слідчого експерименту від 25.06.2018.

Оскільки суд безпосередньо сприймав показання потерпілої в судовому засіданні, потерпіла попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому будь-яких підстав недовіряти показанням потерпілої немає.

Будучи допитаним судом першої інстанції ОСОБА_8 вказав, що він дійсно 11.06.2018 приблизно о 20.00 год був у сквері "Пожежників" за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 50 з іншими чоловіками, з якими він познайомився. Разом з ними була потерпіла ОСОБА_11 . Під час надання показань, обвинувачений не заперечив те, що він дійсно брав гаманець потерпілої, який дістав з її сумки, а також те, що він тримав потерпілу. А після того, як пішли інші чоловіки, він залишився з потерпілою.

Суд правильно оцінив показання обвинуваченого про те, що він не викрадав телефон потерпілої, вказавши, що такі показання є способом захисту, так як під час проведення слідчого експерименту від 26.06.2018 ОСОБА_8 сам, добровільно показав місце, де саме він відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілої та куди пішла потерпіла після події.

Мобільний телефон Xiomi Redmi4A в корпусі золотого кольору ОСОБА_8 добровільно видав слідчому під час проведення огляду 18.06.2018.

Вказані вище слідчі дії були проведені за участю понятих, які в судовому засіданні підтвердили їх проведення. Протоколи складені відповідно до норм КПК України. Жодних зауважень до вказаних проколів учасниками не вносилися. Тому підстав вважати ці докази недопустимими, як зазначено в апеляційній скарзі, у колегії суддів не вбачає.

З огляду на вказане, суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого про непричетність його до вчинення кримінального правопорушення.

За таких підстав, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч.2 ст. 186 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Не знайшли підтвердження і доводи сторони захисту про ненадання матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 , так як вказане підтверджено реєстром матеріалів досудового розслідування. Копію обвинувального акта обвинуваченому вручено, про що мається розписка з його особистим підписом. Та більше того стороною захисту в судовому засіданні суду першої інстанції про наявність будь-який порушень щодо ненадання матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 , не зазначалися.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема і за відкрите викрадення чужого майна, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Враховано поведінку обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого, відсутність критичного ставлення до своїх дій.

Отже, судом взято до уваги всі обставини, які враховуються під час призначення покарання. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання чи призначення більш суворого покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, визначаючи покарання за ч.4 ст. 70 КК України у виді 6 років позбавлення волі, місцевий суд зазначив про часткове складання призначених покарань за своїм вироком та за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019, але фактично застосував принцип поглинення, так як вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 ОСОБА_8 було визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Судом не було враховано, що при частковому складанні до найбільш суворого за видом чи розміром покарання, призначеного за один із злочинів, додається частина менш суворого покарання, призначеного за інший злочин, і остаточне покарання за їх сукупністю повинно, таким чином, стати більш суворим, ніж будь-яке з покарань, призначених за окремі злочини.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для зміни остаточного покарання, визначеного судом на підставі ст. 71 КК України, оскільки ані прокурором не наведено переконливих доказів для призначення більш суворого покарання, ані обвинуваченим - про призначення йому занадто суворого покарання та, відповідно, його пом`якшення.

З огляду на вказане вище, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_8 - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новобаварського відділу м. Харкова ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим ч. 2 ст. 186 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим, визначеним вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2019, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4