Справа №591/5204/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/825/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції , в залі суду міста Суми клопотання прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 357 КК України.

Зі змісту оскаржуваного вироку Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2023 року вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, який залишено без змін, до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 06 лютого 2024 року включно.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 12.02.2024, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді триманні під вартою на строк 60 днів, тобто до 11.04.2024 включно, з правом внесення застави в розмірі 214 720 грн.

У зв`язку із закінченням строку тримання під вартою, обвинуваченого ОСОБА_7 11.04.2024 року було звільнено із ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 03 до 08 років, тому є підстави вважати, що знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винни, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, може переховуватися від суду.

Також обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює, тобто не має джерел для існування, що дає об`єктивні підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як своїми протиправними діями доводить, що схильний до протиправної поведінки.

Заслухавши доповідь головуючого-судді про зміст поданого клопотання, доводи прокурора ОСОБА_6 , який вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України , і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, колегія суддів, дотримавшись вищезазначених вимог закону, з`ясувавши та дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшла висновку про існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, з таких підстав.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 357 КК України та на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2020, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років 01 місяць.

Обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вже вирішена судом першої інстанції у межах своїх повноважень при ухваленні обвинувального вироку, тому на стадії застосування запобіжного заходу у суді апеляційної інстанції до початку апеляційного перегляду судового рішення по суті, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам, і може з`ясовувати та досліджувати обставини тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності і доцільності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а оскільки, у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 03 до 08 років, існує ймовірність того, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_7 , знаючи суворість покарання, що може йому загрожувати, з метою уникнути відповідальності за вчинення тяжкого злочину, може переховуватися від суду, зокрема, у межах території України, в тому числі на території тимчасово непідконтрольних Україні адміністративно-територіальних одиниць, або ж залишити територію країни через непідконтрольні території.

Також колегією суддів враховується наявність ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий за скоєння низку кримінальних правопорушень, у тому числі і майнових злочинів, офіційно не працевлаштований та у нього відсутній легальний дохід.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкості інкримінованого йому діяння, та того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини його вчинення, його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, визначити останньому заставу у мінімальному розмірі, передбаченому для особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 405 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 червня 2024 року включно, із визначенням застави у розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою особою у будь-який момент.

Реквізити для сплати застави: код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 42267878; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ ; код банку отримувача - 820172; рахунок отримувача - UA0084439.

У разі внесення застави визначити ОСОБА_7 обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в цій ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово прокурора та суд.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави вирішується питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Обвинуваченого ОСОБА_7 взяти від варту в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_6 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_7 негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4