УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною освітою, не працюючої, не заміжньої, раніше судимої, яка тримається під вартою в ДУ «Луцький слідчий ізолятор»,

-обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.1,2 ст.321 КК України,

ВСТАНОВИВ

У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.1,2 ст.321 КК України.

28 червня 2023 року слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області своєю ухвалою застосував до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 25.08.2023, з визначенням розміру застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останньої, та запобігання встановленим ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нового кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, тобто до 22 жовтня 2023 року. Надалі суд неодноразово продовжував строк тримання обвинуваченої під вартою, останній раз ухвалою від 02 травня 2024 року - до 30 червня 2024 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України - за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на термін 60 днів, яке обґрунтовує тим, що завершити судовий розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження тримання під вартою обвинуваченої, тобто до 30 червня 2024 року, не можливо, обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу не зникли, ризики, якими керувався суд при обранні запобіжного заходу та продовженні його строку, на теперішній час не зменшилися.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора через його необґрунтованість та безпідставність. Вважають, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Володимир-Волинським міським судом Волинської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

На даний час судом заслухані показання свідків обвинувачення та самої обвинуваченої, досліджені речові та письмові докази. Суд ще має вирішити клопотання сторони захисту, провести судові дебати. Такі обставини свідчать про неможливість завершення судового провадження до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою 30 червня 2024 року.

На стадії судового розгляду суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

У даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про можливу причетність обвинуваченої ОСОБА_4 до кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються.

Також суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику переховування обвинуваченої від суду. Такий висновок ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 раніше судима, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, незаміжня, позбавлена батьківських прав, не має постійного місця роботи, а отже міцних соціальних зв`язків.

З урахуванням практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Така обставина, як усвідомлення тяжкості покарання, може спонукати обвинувачену ОСОБА_4 переховуватися від суду та планувати втечу.

Не маючи постійного законного джерела доходу, будучи наркозалежною особою, раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів, обвинувачена може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Водночас у судовому засіданні прокурором не доведено існування ризику незаконного впливу на свідків, оскільки всі свідки обвинувачення на теперішній час вже допитані.

Також, під час розгляду клопотання прокурор довів, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів (домашній арешт, застава, особиста порука та особисте зобов`язання) не буде дієвим для запобігання вищезазначених ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченої, на теперішній час необхідний для забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання встановленим ризикам. Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Даних, які б безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, матеріали провадження не містять. Вік та стан здоров`я обвинуваченої не є перешкодою для тримання її в умовах ізоляції.

Обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому вона обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_4 перебувати на волі.

Доводи сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід, зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, не заслуговують на увагу суду, оскільки враховуючи встановлені обставини, а також особу обвинуваченої, вони є непереконливими.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою слід задовольнити.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, суд вважає необхідним залишити раніше визначений розмір застави у сумі 161 040,00 гривень.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Одночасно суд вважає необхідним відповідно до ст.183 ч.3 КПК покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, у разі внесення нею застави.

Керуючись ст.ст.177,183, 217, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 18 серпня 2024 року, з визначеним раніше розміром застави в сумі 161 040,00 грн.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент протягом дії ухвали внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м. Володимира, Волинської області, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена 20.06.2024. Повний текст ухвали виготовлений 24.06.2024.

Головуючий ОСОБА_1