Справа № 357/6891/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000736 від 21.09.2023, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устя Бершадського району Вінницької області, громадянина України, українця, не одруженого, працючого на посаді фахівця з викладки товарів ТОВ «Комфі Трейд», який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

установив:

ОСОБА_4 , використовуючи свій профіль у додатку «Телеграм» з ідентифікатором НОМЕР_9, який зареєстрований на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , являючись учасником групи в Телеграм « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з ідентифікатором НОМЕР_8, з метою перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України в особливий період, починаючи з 09 серпня 2023 року, умисно, систематично вчиняв дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, шляхом поширення інформації щодо форм та методів здійснення мобілізаційних заходів в особливий період на території міста Біла Церква, Київської області для невизначеного кола осіб, а саме: інформації про детальні адреси АДРЕСА_3 , із зазначенням назви вулиць, номери будинків та корпусів, за якими перебувають військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання останніми заходів по призову громадян України (військовозобов`язаних та резервістів) під час мобілізації, фотографії, на яких зображені військовослужбовці територіального НОМЕР_2 , чим надавав допомогу особам, які ухиляються від військового обліку або іншим чином порушують правила військового обліку, в уникненні отримання відповідних повісток.

Про нові публікації в групі «Повістка дня Біла Церква| Повестка БЦ» автоматично повідомлялися 304 підписникам групи (станом на 21 серпня 2023 року ), а усі публікації вказаної групи були доступними для усіх зареєстрованих користувачів додатку «Telegram» та усім користувачам веб-сайту «Telegram» незалежно від реєстрації на каналі. Встановлено, що на каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з ідентифікатором НОМЕР_8 опубліковано інформаційні повідомлення з адресами (відповідними датами та часом), за якими проводились заходи щодо призову громадян під час мобілізації та підтверджуються відповідями ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:

-АДРЕСА_4 , (стометрівка), інформаційне повідомлення містить фотозображення з наступним текстом: «100 метрівка», (розміщено 09 серпня 2023 року о 13.17 год.). На вказаному фото з дописом зображено реальну місцевість в місті Біла Церква за адресою пр. Незалежності (колишня вул. Леваневського) (т.зв. «стометрівка») та осіб одягнених у військову форму;

-АДРЕСА_5 , («фастівська»), інформаційне повідомлення містить фотозображення з наступним текстом: «фастівська», (розміщено 09 серпня 2023 року о 13.17 год.). На вказаному фото з дописом зображено реальну місцевість в місті Біла Церква на пішохідній алеї по бульвару ОСОБА_6 на перехресті з вул. Фастівською та осіб одягнених у військову форму, які заповнюють документи та осіб в поліцейській формі одягу;

-м. Біла Церква, Торгова площа («Брум») інформаційне повідомлення містить напис «Центр біля брума збори зелених», розміщено 30 серпня 2023 року о 12.12 год.;

- АДРЕСА_4 (Епіцентр), інформаційне повідомлення містить напис «На епіцентрі сьогодні хмарно», розміщено 13 вересня 2023 року о 11.01 год.;

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширення інформації щодо місця перебування військовослужбовців територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у соціальних мережах чи месенджерах під час виконання ними мобілізаційних заходів з метою призову громадян України на військову службу перешкоджає законній діяльності та призводять до розкриття форм та методів виконання мобілізаційного плану, зриву мобілізаційних заходів, а також підривають авторитет Збройних Сил України у суспільстві.

Таким чином, ОСОБА_4 , здійснював розповсюдження інформації з обмеженим доступом - відомостей про місця здійснення представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 покладених на них законодавством України заходів із оповіщення попередньо призначених військовозобов`язаних та резервістів з метою проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних та планування призначення військовозобов`язаних до призову під час мобілізації, а також з метою адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаних та резервістів до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у випадку, якщо такі особи вчинили правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 210-1 КУпАП.

Дії ОСОБА_4 призводять до зростання напруження у суспільстві, формування негативного ставлення до окремих осіб, які виконували свій обов`язок у складі територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та Збройних сил України в цілому, а також формування стійких передумов для подальшої відмови громадян від виконання своїх конституційних обов`язків в особливий період.

Розкриття місць виконання завдань військовослужбовцями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 перешкоджає процесу оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, створює умови для ухилення військовозобов`язаними від заходів мобілізації під час дії воєнного стану. Внаслідок чого, це призводить до зменшення кількості мобілізаційних ресурсів військовозобов`язаних, зриву поставки мобілізаційного ресурсу у військові частини за мобілізаційним планом.

Крім того, опублікування ОСОБА_4 у додатку «Telegram» місць перебування військовослужбовців територіальних центрів комплектування та соціальної НОМЕР_3 , які відповідно до чинного законодавства здійснюють мобілізаційні заходи та/або заходи щодо призову громадян, перешкоджає процесу оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, адже особи, які проінформовані засобами масової інформації або за допомогою мобільних додатків, ухиляються від отримання повісток шляхом залишення місця проживання (реєстрації), уникненням спілкування із представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, працівниками органів Національної поліції України, що призводить до зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), які прибувають до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та можуть бути сплановані до призову під час мобілізації, що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних сил України.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

13 травня 2024 під час досудового розслідування кримінального провадження між прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_7 , на підставі п. 21 ч. 2 ст. 36, п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 2 ст. 469, п. 3 ч. 4 ст. 369, ст. ст. 470, 472, 474 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно зі змістом угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному вище діянні і зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні в кримінальному провадженні за № 0000736 від 21.09.2023 під час судового розгляду.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 , покарання за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк строком 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання..

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що встановленні ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, визнав повністю. У скоєному щиро розкаявся. Заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абз.1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права з`явлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винною, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, досліджених документів, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 114-1 КК України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 13 травня 2024 року між прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 469, 472 КПК України.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, який в судовому засіданні визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, а також наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, які обтяжують покарання, та особи ОСОБА_8 , який раніше не судимий, враховуючи, що вищенаведені дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти, призначивши йому основне покарання за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 75 КК України , суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених статтею 75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 161/8590/19 правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст. 75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, за доцільне призначити покарання, узгоджене сторонами угоди, шляхом звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. Також суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стосовно тривалості іспитового строку суд враховує позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили визначити цей строк тривалістю в один рік. Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого винен ОСОБА_8 , суд вважає за необхідне визначити тривалість іспитового строку у два роки. Відсутність у обвинуваченого судимостей, визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є обставинами, які суд врахував під час визначення достатності вказаного в угоді покарання в аспекті відповідності його суспільним інтересам, а відтак ці обставини не можуть бути враховані повторно під час визначення тривалості іспитового строку.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, які передбачені ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати у справі відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Санкції частин статті, за якими кваліфіковано дії обвинуваченого, передбачають покарання у виді позбавлення волі. Речовий доказ - мобільний телефон Samsung Galaxy А31, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , який був використаний обвинуваченим як засіб для вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, до вказаного речового доказу слід застосувати спеціальну конфіскацію.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, що була укладена 13 травня 2024 року між прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000736 від 21 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 на ступні обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію майна та конфіскувати у власність держави речовий доказ - мобільний телефон Samsung Galaxy А31, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , який є власністю ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1