ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1790/24 Справа № 175/2264/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000621 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_9

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 02 червня 2024 року включно, з визначенням застави в розмірі 536 800 гривень кожному.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали та повний текст ухвали від 04 квітня 2024 року він отримав лише 22 квітня 2024 року від його нового захисника. Таким чином, вважає, що строку пропущений ним з поважних причин.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті вказує на відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. Зазначає, що під час звернення з клопотанням, прокурор виключив деякі ризики, що свідчить про можливість пом`якшення запобіжного заходу або зменшення розміру застави.

Крім цього вказує, що потерпілим отримано частину відшкодування матеріальної шкоди та потерпілим подано заяву, де він не заперечував проти зміни запобіжного заходу. Також зазначив, що потерпілий фактично зазначив, що проти нього було вчинене шахрайство, що безпосередньо впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_5

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали та повний текст ухвали від 04 квітня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 отримав лише 22 квітня 2024 року від його нового захисника. Таким чином, вважає, що строку пропущений ним з поважних причин.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті вказує на відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. Зазначає, що під час звернення з клопотанням, прокурор виключив деякі ризики, що свідчить про можливість пом`якшення запобіжного заходу або зменшення розміру застави.

Крім цього вказує, що потерпілим отримано частину відшкодування матеріальної шкоди та потерпілим подано заяву, де він не заперечував проти зміни запобіжного заходу. Також зазначив, що потерпілий фактично зазначив, що проти нього було вчинене шахрайство, що безпосередньо впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 .

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їхнього захисника, які просили поновити їм строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який вважав за необхідне відмовити в задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали, виходжу з наступного.

Відповідно до статей 55, 59, 129 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Принцип забезпечення обвинуваченому права на захист і забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках на касаційне оскарження судових рішень, є однією з основних засад судочинства.

Гарантії права на захист у разі кримінального обвинувачення передбачено й у п. «d» ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та підпункті (c) п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як слідує з матеріалів справи, що не спростовується матеріалами справи, в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали від 04 квітня 2024 року, а повний текст ухвали обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали лише 22 квітня 2024 року від його нового захисника.

Таким чином, за наведених обставин, з метою не порушення доступу до правосуддя та не порушення права обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на захист, колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та розглянути апеляційні скарги по суті.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою судом першої інстанції було враховано, що ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Проте, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останнім не було належним чином розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Так, згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

В свою чергу сторона захисту зазначила, що обвинувачені перебувають під вартою вже більше п`ятнадцяти місяців, при цьому потерпілим отримано частину відшкодування матеріальної шкоди та останній не заперечував проти зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками та не спростовано стороною обвинувачення в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії» (Заява № 38822/97), пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тейс проти Румунії»).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Однак, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції наведених висновків не було прийнято до уваги та в повній мірі з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти вказаним прокурором у клопотанні ризикам.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мають постійні місця проживання у м. Дніпрі, раніше не судимі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зокрема, у справі « ОСОБА_10 проти України» (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 хоча і обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, проте утримуються під вартою більш двох років, мають постійне місце проживання, раніше не судимі, а також ту обставину, що всі докази слідством вже зібрані, розгляд даного провадження триває, наявні підстави вважати, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшилися.

При цьому, прокурором не наведено нових достатньо обґрунтованих ризиків та не доведено, що зазначені раніше ризики, зокрема щодо можливого переховування від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків, продовжують існувати, та які в свою чергу давали б підстави для продовження щодо обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можна зробити висновок, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покладених на них обов`язків.

За наведеного, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановлянням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000621 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, - скасувати та постановити нову, якою:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_1 , строком до 02 червня 2024 року.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_2 , строком до 02 червня 2024 року.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 4, 8, ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, слідчого судді у визначений ними час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; заборонити у будь-який спосіб спілкуватися із будь-яким учасником цього кримінального провадження, крім слідчого, прокурора та захисника; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Звільнити з-під варти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , негайно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4