ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0004149 від 24.10.2023відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мамаївці, Чернівецького району, Чернівецької області, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 04.09.2019 Кіцманським р/с Чернівецької області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 28.02.2020 Першотравневим р/с м. Чернівці за ч.2 ст. 185, 69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. За сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кіцманського р/с від 04.09.2019 і остаточно призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.. Звільнений 16.03.2023 з ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)»;

- 29.08.2023 скеровано обвинувальний акт до Першотравневого р/с за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України;

ЄУНСС №726/3094/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/202/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України

- 05.12.2023 Кіцманським р/с Чернівецької області за ч.2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гоголівка, Веселівського району Запорізької області, проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, неодруженого, із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 08.07.2019 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 28.12.2020 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

- 14.10.2023 скеровано обвинувальний акт до Першотравневого р/с за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

У С Т А Н О В И Л А:

Ким подана апеляційна скарга та зміст судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2024 року, заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять ) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.12.2023 року призначене покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком та остаточно призначено ОСОБА_6 із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України з перерахуванням вісім годин громадських робіт один день позбавлення волі покарання у виді 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_6 залишено колишній - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з 20.12.2023 року (фактичне затримання) до 14.02.2024 р. (термін дії ухвали про обрання мірі запобіжного заходу) та з 13.03.2024 р. (початок дії ухвали про обрання міри запобіжного заходу).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_9 залишено колишній - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховано з 21.12.2023 року (фактичне затримання).

Цивільний позов - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь потерпілої - ОСОБА_11 , матеріальні збитки в розмірі 3960 грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь потерпілої - ОСОБА_11 , моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь потерпілої - ОСОБА_11 , понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн..

Доводи апеляційних вимог.

Прокурор ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі, не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинувачених, доведеності їх вини у скоєнні кримінальних правопорушень, вважає, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 слід змінити у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 70 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

ОСОБА_6 був засуджений 05.12.2023 вироком Кіцманського районного суду за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 240 годин громадський робіт, яке не відбув.

Відповідно до ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають 8 годин громадських робіт, а отже 240 годин громадських робіт - 30 днів позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення у даному провадженні, передбачені ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 вчинив 01.12.2023 та 03.12.2023, тобто до постановлення вироку Кіцманським районним судом від 05.12.2023, а тому вважає, що в даному випадку покарання слід призначати на підставі ч.4 ст. 70 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що він визнав себе винним у вчинених кримінальних правопорушеннях, про які дуже жалкує.

Зазначає, що у нього не просте життя, від нього відмовилася мати, коли йому було 12 років, після чого він потрапив до притулку для неповнолітніх дітей.

Хоче, щоб його життя змінилося і створити сім`ю. Визнає свої злочини та не хоче руйнувати своє життя.

Вказує, що потерпілі прохали суворо його не карати, він частково відшкодував

їм шкоду, визнає свою вину повністю та щиро розкаюється, у зв`язку з чим просить суворо його не карати.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

01 грудня 2023 року, близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, який був введений 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб та продовжений до цього часу, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, повторно, переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, діючи умисно, таємно, протиправно, шляхом ривка навісного замка, який знаходився на дверях підсобного приміщення, проникли до нього, звідки викрали електросамокат, чорного-синього кольору, марки «Рroove», моделі «X-citi Pro», вартість якого становить 12000 грн., який був без батареї, який належить ОСОБА_11 .. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину пішли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинили ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 12000 грн..

Крім цього, 03 грудня 2023 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташовується по АДРЕСА_4 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_12 , діючи, в умовах воєнного стану, який був введений 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб та продовжений до цього часу, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для працівників та відвідувачів магазину, діючи умисно, шляхом вільного доступу, повторно з прилавків магазину викрав продукцію, а саме: - пляшку горілки марки «Зубровка бізон», об`ємом 0,7 л, вартістю 166 грн. 87 коп.; - пляшку горілки «Неміров», об`ємом 1 л, вартістю 210 грн. 42 коп.; - пляшку коньяку марки «Shustof 4*», об`ємом 0,5 л, вартістю 103 грн. 20 коп.; - пляшку коньяку марки «Коктебеl», об`ємом 0,5 мл, вартістю 129 грн. 10 коп.; - пляшку горілки марки «Малинівка святкова», об`ємом 0,25 мл, вартістю 23 грн. 70 коп.; - ковбасу марки «Довбушевська», вагою 510 г, вартістю 108 грн. 76 коп.; - ковбасу марки «Бутербродна», в кількості 1 шт., вартістю 73 грн.; - ковбасу марки «Верест», фірмову, варену, вагою 510 г, вартістю 68 грн. 29 коп ; - шпроти в кількості 2 шт., марки «Riga Gold», вартість однієї складає 71 грн. 40 коп., вага одної 190 г; - шпроти в кількості 2 шт., з надписом «Печінка тріски», вартість однієї складає 71 грн. 40 коп.; - шпроти, оселедець в томаті «Filety sledziowe», в кількості 1 шт., вартістю 63 грн. 80 коп.; - сметану, марки «Ферма», вагою 350 г, 20%, вартістю 45 гр. 42 коп.. В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення злочину пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив

ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 1399 грн. 36 коп..

Крім цього, 22.10.2023 в період часу з 17 год. 50 хв. по 18 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в недобудові за адресом АДРЕСА_5 , діючи в умовах воєнного стану, який був введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб та продовжений до цього часу, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, умисно, повторно, протиправно, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, тобто усвідомлюючи, що його дії є таємними, протиправно проник до недобудови, яка розташована на третьому та четвертому поверсі вищевказаної недобудови, відірвав із стіни провід, а саме: провід типу ШВВП 3х1,5 мм, довжиною 200 метрів, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/9305-ТВ від 31.10.2023 становить 4166 грн. 40 коп.; провід типу ШВВП 3х2,5 мм, довжиною 400 метрів, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/9306-ТВ від 31.10.2023 становить 11644 грн. 80 коп.; провід типу ШВВП 3х6 мм, довжиною 300 метрів, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/9308-ТВ від 31.10.2023 становить 20051 грн. 20 коп.; провід типу ШВВП 2х1,5 мм, довжиною 100 метрів, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/9309-ТВ від 31.10.2023 становить 1302 грн. 00 коп.; провід типу ПВС 2х4 мм, довжиною 50 метрів, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/9307-ТВ від 31.10.2023 становить 2069 грн. 60 коп. Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, спричинивши ПВКФ «Зірка», представником якої є ОСОБА_13 матеріальну шкоду 39234 грн..

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Просить суд його суворо не карати. Цивільний позов визнає.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 винним себе визнав повністю. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Просить суд його суворо не карати. Цивільний позов визнає.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, застосувати ст. 69 КК України і пом`якшити покарання. Апеляційну скаргу прокурора залишили на розгляд колегії суддів.

Прокурор просила задовольнити її апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, змінити вирок районного суду та призначити ОСОБА_6 покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України, а доводи наведені обвинуваченим у скарзі без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків та обґрунтування суду в частині призначеного йому покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та думку прокурора щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , доведеності їх вини, повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, апеляційним судом не перевіряється. Також колегією суддів не перевіряється міра покарання визначена ОСОБА_9 , так як ніким зі сторін призначене йому покарання не заперечується.

Твердження апелянта ОСОБА_6 щодо наявності в нього пом`якшуючих обставин, відсутності претензій з боку потерпілих, які просили суворо не карати та часткове відшкодування ним завданих збитків, його бажання змінитися, що у своїй сукупності дають суду можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися суворим.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Отже, перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований в ОКНП «ЧОНД» 22.07.2023 р. з діагнозом: розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, не лікувався, на даний час у лікаря нарколога та психіатра на обліках не перебуває.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , до обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

На думку колегії суддів, зваживши всі ці обставини, суд належним чином прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 мінімального виду покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України, а саме у вигляді реального позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому слід зазначити, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується й колегія суддів, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив новий злочин, будучи вже обвинуваченим та в час судового розгляду кримінального провадження за ч.2 ст. 125 КК України. Однак не зважаючи на обізнаність щодо правових наслідків повторного вчинення злочинів, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий корисливий злочин, що в свою чергу свідчить про його схильність до вчинення суспільно-небезпечних діянь та не бажання стати на шлях виправлення.

Що стосується тверджень апелянта в апеляційній скарзі щодо ряду пом`якшуючих його покарання обставин, то вони судом враховані.

Більше того, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Окрім того, для врахування тих чи інших пом`якшуючих обставин судом при призначенні покарання, обвинувачений повинен належним чином обґрунтувати і довести, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість.

Варто уваги й те, що ОСОБА_6 вчинив крадіжки, саме в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

Таким чином, судова колегія вважає, що призначене судом покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_6 вимог ст. 69 КК України, як про те апелює останній, суд апеляційної інстанції не вбачає, так як достатніх підстав для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, апелянтом не наведено і не доведено під час слухання справи в апеляційному суді.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржений вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, яке забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 70 КК України в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_6 , то вони заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту (п.3 ч.1 ст. 413 КПК України).

Мотивуючи своє рішення у частині призначення покарання, суд зазначив, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, а також покарання слід призначати із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України та ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з врахуванням вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.12.2023 року, яким обвинуваченому призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції вказав, про призначення покарання, шлях поглинення менш суворого покарання більш суворим, однак фактично застосував повне складання призначених покарань, та остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 05 грудня 2023 року засуджений вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 240 годин громадський робіт, яке не відбув.

Згідно вимог ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають 8 годин громадських робіт, тобто 240 годин громадських робіт це є 30 днів позбавлення волі.

Так, відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до положень пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснено, що суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

За таких обставин вироку суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом ОСОБА_6 остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_14 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2024 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України з призначеним покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.12.2023 за ч.2 ст. 125 КК України у виді 240 годин громадських робіт із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України, що у перерахунку складає 30 днів позбавлення волі (вісім годин громадських робіт = один день позбавлення волі), більш суворим покаранням призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3