ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/568/24 Справа № 183/1612/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000252 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000252 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Накладено арешт на транспортний засіб вантажопасажирський автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 є ОСОБА_10 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , заборонивши право відчужувати та розпоряджатися автомобілем, передати вказаний автомобіль для зберігання та в користування ОСОБА_7 , або власнику.

Накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування будь-якій особі на: свіжоспиляні фрагменти деревини у кількості приблизно 1 м. Куб.; бензопилу чорного кольору, марки DniproM-DSGG2H змиви дистильованою водою на стерильний марлевий тампон з ручки бензопили чорного кольору марки DniproM-DSGG2H.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Слідчий суддя вважав, що слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучені: свіжоспиляні фрагменти деревини у кількості приблизно 1 м.куб.;

бензопилу чорного кольору, марки «Dnipro M-DSGG2H» змиви дистильованою водою на стерильний марлевий тампон з ручки бензопили чорного кольору марки «Dnipro M-DSGG2H», які були вилучені в ході огляду 19 лютого 2024 року відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки щодо даного майна існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення і його арешт з забороною розпорядження та користування, як захід забезпечення кримінального провадження, необхідний для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, оскільки фактично є речовим доказом і зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

Тимчасово вилучений транспортний засіб автомобіль марки

«VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , може бути речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, як знаряддя кримінального правопорушення, а тому такий автомобіль має бути збереженим в якості речового доказу.

Проте, текст клопотання та долучені до нього матеріали не містять будь-яких відомостей про те, що на вказаному автомобілі могли зберегтись сліди кримінального правопорушення, що потребувало б його збереження в наданому стані. Слідчий суддя вважав за необхідне накласти арешт на автомобіль, однак лише в частині заборони на його відчуження та розпорядження ним, без заборони на користування, та таке мано має бути повернуте володільцу.

В частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключів від нього, а також товарно-транспортної накладної від 13.12.2023 року, слідчий суддя вважав за необхідне відмовити за недоведеністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначає, що під час розгляду клопотання слідчого щодо арешту майна було досліджено товарно-транспортну накладну від 13.12.2023 року серія ЮДА № 270343, яка була надана ОСОБА_7 та ОСОБА_11 слідчо-оперативній групі під час складання протоколу на місці вилучення майна. Також у судовому засіданні свої пояснення надавали ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які пояснили, що виявлені фрагменти дерев (дрова) були офіційно замовлені у лісгоспі та у подальшому частина яких мала бути перевезена за іншою адресою на іншому (власному) транспорті. Вважає, що досліджені докази дають підстави щодо сумніву наявності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Зазначає, що транспортний засіб вантажопасажирський автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY» білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на який накладено арешт, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить третій особі - ОСОБА_10 .

В силу вимог ч. ч. 1,2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Отже, у цьому випадку майно, на яке слідчий просить накласти арешт належить третій особі, а тому належним суб`єктом звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт такого майна є прокурор, а не слідчий.

В суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про задоволення клопотання накладення арешту на майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційним переглядом встановлено, що СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252, від 20.02.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно з матеріалами, долученими до клопотання, 19 лютого 2024 року до Новомосковського РВП ГУГП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа за допомогою транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 здійснювала перевезення фрагментів деревини, без відповідних дозвільних документів.

Після чого на місце події направлено СОГ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області. В ході проведення огляду місця події, а саме узбіччя авто-дороги М18 Харків-Сімферополь, 197 км, поблизу населеного пункту Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, що має наступні координати: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , було виявлено легковий вантажопасажирський автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 . Крім цього, під час огляду був присутній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з наданням добровільної згоди якого, слідчим було проведено огляд транспортного засобу, а саме: вантажопасажирського автомобілю марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 у кузові якого виявлено свіжоспиляні фрагменти деревини у кількості приблизно 1 м.куб. Крім цього, на поверхні деревини було виявлено бензопилу чорного кольору марки «Dnipro M-DSGG2H». В подальшому з ручки вказаної бензопили зроблено змиви дистильованою водою на стерильний марлевий тампон. Після чого, вказану бензопилу чорного кольору, марки «Dnipro M-DSGG2H»; транспортний засіб, а саме: вантажопасажирський автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , в вантажному відділенні якого знаходяться свіжоспиляні фрагменти деревини у кількості приблизно 1 м. куб. було вилучено до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Крім цього, присутній під час проведення огляду, ОСОБА_7 добровільно надав для огляду слідчому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та ключі від транспортного засобу, які поміщено до спец.пакету PSP 1375187 та вилучено до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником транспортного засобу, а саме: вантажопасажирського автомобілю марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_10 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Присутній під час проведення огляду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яких дозвільних документів на здійснення перевезення вищезазначеної деревини працівникам поліції не надав.

Крім цього, 20 лютого 2024 року, слідчим в рамках вказаного кримінального провадження було проведено огляд речей, а саме: добровільно наданої гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 товарно-транспортної накладної серії ЮДА №270343 від 13 грудня 2023 року. Після чого, вищевказану товарно-транспортну накладну було вилучено до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 20 лютого 2024 року транспортний засіб, а саме: вантажопасажирський автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , в вантажному відділенні якого знаходяться свіжоспиляні фрагменти деревини у кількості приблизно 1 м.куб.; бензопилу чорного кольору, марки «Dnipro M-DSGG2H»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та ключі від транспортного засобу, які поміщено до спец.пакету PSP 1375187; змиви дистильованою водою на стерильний марлевий тампон з ручки бензопили чорного кольору, марки «Dnipro M-DSGG2H»; товарно-транспортну накладну серії ЮДА №270343 від 13 грудня 2023 року визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000252.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 131,132,167,170-173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для збереження речових доказів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченого п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 вказаного Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статтей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на зазначене майно.

А тому доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту вищевказаного майна, не є переконливими.

Посилання представника в апеляційні скарзі на те, що слідчим суддею в ухвалі не визначено, в чому полягає необхідність арешту майна, є безпідставними, та в даному випадку не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи сумнівного.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується посилань адвоката на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Також, слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4