УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 343/360/18

провадження № 51-949 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

встановив:

За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжолука та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2018 року за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 162 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироків Долинського районного суду Івано-Франківського області від 12 січня 2018 року та Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2023 року, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Долина та жителя АДРЕСА_2 , визнаного таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

Вирішені питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні та ухвалено рішення про цивільний позов.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року, за результатами апеляційних скарг прокурора, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , вирок залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції кваліфікував дії засудженого ОСОБА_5 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за ознаками: повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, у великих розмірах та в умовах воєнного стану. Дії засудженого ОСОБА_6 суд кваліфікував як вчинення таємного викрадення майна (крадіжка) за ознаками: за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло, вчинену у великих розмірах.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених через м`якість, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що у порушення вимог ст. 419 КПК України, апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги прокурора, в ухвалі не зазначив підстав, з яких скаргу визнав необґрунтованою та залишаючи вирок без зміни, не спростував доводів щодо м`якості призначеного засудженим покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, кваліфікація дій за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора у касаційній скарзі про невідповідність призначених судом покарань ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засудженим внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, зокрема, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається із змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись із вироком, прокурор, засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Переглядаючи вирок за вказаними скаргами апеляційний суд, зокрема, розглянув доводи прокурора щодо його тверджень про незаконність рішення в частині призначеного засудженим розміру покарання внаслідок м`якості. Залишаючи скаргу прокурора без задоволення, в якій він вказував про безпідставне призначення покарань наближених до мінімальних розмірів, апеляційний суд вказав в ухвалі підстави, з яких визнав доводи прокурора необґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що при застосуванні ОСОБА_7 заходу примусу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкі, характеризуючи дані про особу засудженого, те, що він раніше судимий, відсутність скарг за місцем проживання, не перебуває на спеціальних обліках, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують по одному епізоду викрадення.

Щодо засудженого ОСОБА_6 , при застосуванні до нього заходу примусу, апеляційний суд також зазначив, що суд у вироку врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкий, те, що останній в силу ст. 89 КК України не має судимості, відсутні скарги за місцем проживання та не встановленні обставини, передбачені статтями 66, 67 КК України.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в ній доводи, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги та визнавши їх необґрунтованими, навів в рішенні належні й достатні мотиви їх спростування.

Зокрема, погоджуючись із призначеним судом першої інстанції покаранням, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи прокурора про невідповідність такого покарання ступеню тяжкості через м`якість, оскільки, ОСОБА_6 , який вчинив один епізод крадіжки, призначив мінімальне покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі та ОСОБА_7 із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги, наданої до неї копії судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурору слід відмовити.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3