ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6760/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1266/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 року народження, у кримінальному провадженні № 0001002 від 12.07.2021,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів тобто до 07 жовтня 2023 року (включно), без визначення застави.

Також, цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року (включно), без визначення застави.

Крім того продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року (включно), без визначення застави.

Поряд з цим, цією ухвалою продовжено обвинуваченій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року (включно).

Визначено суму застави у розмірі 805 200,00 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_13 з-під варти звільнити. У разі внесення застави на ОСОБА_13 покладено певні процесуальні обов`язки.

Також цією ухвалою продовжено обвинуваченій ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно.

Визначено суму застави у розмірі 805 200,00 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_14 з-під варти звільнити. У разі внесення застави на ОСОБА_14 покладено певні процесуальні обов`язки.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 посилався на те, що існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України не підтверджуються будь-якими доказами у провадженні. Вважає обвинувачення необґрунтованим. Вказує, що ОСОБА_13 працювала ріелтором та виконувала свої обов`язки, а злочинних дій не виконувала та не мала навіть наміру на їх виконання. Зазначає, що ОСОБА_13 грошових коштів не отримувала, а також в матеріалах провадження відсутні докази її участі у злочинних діях. Посилається на практику застосування рішень ЄСПЛ, а також вказує, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, захисник ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати стосовно обвинуваченої ОСОБА_14 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт або зменшити розмір визначеної застави до 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що прокурор до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додав додатків, чим, на її думку, порушив чинне законодавство. Вважає, що розмір застави, який визначений судом першої інстанціє є непомірним для ОСОБА_14 . Вказує, що прокурор не зазначив в своєму клопотанні доказів обґрунтування обвинувачення. Посилається на стан здоров`я ОСОБА_14 , який перешкоджає її тримання під вартою.

Поряд з цим, захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та просив скасувати цю ухвалу суду та постановити нову, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу, відповідно до ч.5 ст. 182 КК України.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 посилався на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує на те, що суд першої інстанції не перевірив існування обґрунтованості підозри, оскільки, на його думку, підозра ґрунтується на припущеннях. Вказує, що ОСОБА_15 має захворювання, на утриманні має двох дітей, має постійне місце роботи, раніше не судимий. Вказує, що прокурор в своєму клопотанні не зазначив розміру завданої шкоди. Також вказує, що матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не оскаржувалась, а тому колегія суддів в цій частині ухвалу не переглядає.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001002 від 12.07.2021 за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.2 ст. 146 КК України; ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.2 ст. 146 КК України.

07.08.2023 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова із клопотанням про продовження запобіжного заходу, в тому числі, стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність існування ризиків, які дають підстави вважати, що кожен з них може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинувачених.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_13 ОСОБА_14 суд першої інстанції зазначив, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Суд також врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків та їх майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, не досліджені матеріали та не допитані свідки, потерпілі, та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, та дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними, покладених процесуальних обов`язків.

Поряд з цим, суд першої інстанції з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України визначив заставу, достатню для забезпечення виконання ними обов`язків, передбачених КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.2 ст. 146 КК України; ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190 КК України; ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 - ч.2 ст. 146 КК України.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість обвинувачених переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про осіб обвинувачених.

Поряд з цим прокурор зазначив, що дійсно розгляд обвинувального акту щодо обвинувачених ускладнений тим, що в судові засідання в суд першої інстанції не з`являються свідки та потерпілі.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.255 КК України, а саме, у участі у злочинній організації, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи відомості про особу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які раніше не судимі, мають постійне місце проживання, а також враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що вони можуть переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин вбачається, що прокурором поза розумним сумнівом доведено наявність вищенаведених ризиків. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення, а також життя, здоров`я недоторканності і безпеки людини, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Крім того, доводи захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційних скарг про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційних скарг, а доводи захисників ґрунтуються суто на їх суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційних скарг захисників з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення суду першої інстанції. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді в суді першої інстанції. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Щодо апеляційних доводів стосовно наявності у обвинувачених захворювань, які унеможливлюють перебування їх під вартою, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що наявність захворювань, які унеможливлюють перебування обвинуваченого в умовах СІЗО повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання.

Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження певними висновками експертів, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Поряд з цим, обвинувачені не позбавлений процесуальної можливості звертатись із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення їх стану здоров`я стосовно можливості перебування їх під вартою.

Отже, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують осіб обвинувачених, їх вік та сімейний стан. При цьому, висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :