ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1556/22

Провадження № 11-кп/4820/432/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця, раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.122 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч.1 ст.129 КК України у виді 6 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань,остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст.129 КК України, за наступних обставин.

26 лютого 2022 року ОСОБА_7 на підставі поданої ним заяви був зарахований до складу Добровольчого формування Шепетівської міської об`єднаної територіальної громади №1 та склав присягу.

05 березня 2022 року ОСОБА_7 , будучи попередженим про правила поводження зі зброєю, а також про відповідальність за незаконне її застосування, отримав автомат Калашникова - 74, калібру 5.45 мм, серійний номер НОМЕР_1 та набої до нього.

06 березня 2022 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вулиці, поряд із власним домоволодінням, яке розташоване по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Під час вказаного конфлікту в ОСОБА_7 виник злочинний умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень останнім, для реалізації якого він попрямував до належного йому житлового будинку, всередині якого зберігався автомат Калашникова - 74, серійний номер НОМЕР_1 з магазином, всередині якого наявні набої калібру 5.45 мм в кількості 30 штук, взявши його до рук, повернувся до місця конфлікту із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до якого підходила ОСОБА_12 . Одразу після цього, ОСОБА_7 з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, із застосуванням автомату Калашникова - 74, здійснив по одному пострілу у ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Внаслідок вказаних неправомірних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді наскрізного поранення правої сідниці з ушкодженням сідничного м`язу, яке за своїм характером належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (строком більш як 21 день), потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді наскрізного поранення правого стегна із ушкодженням м`язів та підшкірним крововиливом внутрішньої поверхні стегна, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я (строком більш як 21 день) та не було небезпечним для життя в момент спричинення; синець та садно на внутрішній поверхні лівого стегна, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Також, 06 березня 2022 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вулиці, поряд із власним домоволодінням, яке розташоване по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_11 , тримаючи в руках автомат Калашникова - 74, серійний номер НОМЕР_1 та приєднаним до нього магазином, всередині якого наявні набої калібру 5.45 мм в кількості 28 штук, після здійснення пострілів із вказаної зброї у ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , підійшов до ОСОБА_11 , який на той час вже лежав на землі та приставив до його голови автомат, примушуючи останнього лежати на поверхні землі не рухаючись, при цьому висловив погрози щодо вбивства ОСОБА_11 , що у свою чергу дало реальні підстави останньому побоюватись здійснення цієї погрози.

У апеляційній скарзі прокурор прохає вирок суду змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.129 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі із доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 прохає змінити вирок суду та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі; цивільні позови потерпілих в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково і стягнути на користь потерпілого ОСОБА_13 15000 грн.; потерпілого ОСОБА_14 5000 грн.; потерпілої ОСОБА_12 15000 грн.

Апелянт вказує на порушення вимог ч.2 ст.70 КК України, призначене остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не повинне бути більшим за максимальну санкцію ч.1 ст.122 КК України. При призначенні покарання не були належним чином враховані положення ст..ст.50,65 КК України; покарання є надмірно суворим і не відповідає як ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, так і особі обвинуваченого; його процесуальній поведінці, відшкодування шкоди на суму 30000 грн. Крім того, апелянт вказує, що саме потерпілі були ініціаторами конфлікту; ОСОБА_11 і ОСОБА_10 вчиняли протиправні дії, а саме погрози життю і здоров`ю сина і дружини ОСОБА_7 , який з нахилом ствола автомата в бік землі, намагався налякати нападників і добитися припинення вчинення ними протиправних дій. Крім того, апелянт заперечує вчинення злочинів ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння і посилається на відсутність доказів наявності цієї обтяжуючої обставини.

Заслухавши доповідача, прокурора та захисника ОСОБА_8 , які підтримали в цілому доводи своїх апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги захисника, представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду слід змінити в частині призначеного покарання, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник підтримав доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_7 покарання і призначення його із застосуванням вимог ст..75 КК України, заявив, що обвинувачений повністю визнав свою провину у пред`явленому обвинуваченні, щиро розкаявся у вчиненому. Обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду повністю визнав свою провину і прохав пом`якшити покарання.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій прокурором не оскаржується. Захистом не оскаржується кваліфікація дій ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ч.2 ст.70 КК України передбачено, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає більш суворе покарання.

Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до 2 років або обмеження волі на строк до 3 років, або позбавлення волі на строк до 3 років.

Санкція ч.1 ст.129 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 2 років.

Однак, судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК України в порушення вимог ч.2 ст.70 КК України призначено покарання, яке виходить за межі санкції ч.1 ст.122 КК України, а саме призначене покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без зміни; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 408 КПК апеляційний суд змінює вирок місцевого суду у разі:

1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;

4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з (1)необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, (2) скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, (3) збільшити суми, які підлягають стягненню, або (4) в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, системний аналіз статей 408, 420 та 421 КПК указує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків у формі ухвали.

В зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , згідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції в цілому взяв до уваги ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, та обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання позитивно характеризується,зареєстрований ФОП, є членом Добровольчого формування Шепетівської міської ТГ № 1; з 26.02.2022 року введений до складу 5 роти 3 взводу командиром 2 відділення, частково відшкодував завдані збитки, спричинені кримінальними правопорушеннями, що визнав пом`якшуючою обставиною; обтяжуючу покарання обставину перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Суд правильно не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття.

Так, розкаяння передбачає крім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у ході судового розгляду ознак щирого каяття обвинуваченого у вчинених кримінальних правопорушень суд не встановив.

Суд враховував той факт, що ОСОБА_7 не визнав усіх обставин кримінальних правопорушень, зокрема, посилаючись, у тому числі, на неналежні докази, зібрані під час досудового розслідування, і неправдиві показання потерпілих та певних свідків про подію кримінальних правопорушень, висловлюючи різні версії подій, на кшталт «рикошету», тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 лише після проведення додаткових судово-медичних експертиз потерпілих, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі №199/6365/19 зазначено, що згідно послідовної практики Верховного Суду розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, визнання своєї вини в інкримінованому обвинуваченні в апеляційному суді колегія суддів не може вважати щирим каяттям з огляду на вищезазначене.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність протиправних дій з боку потерпілих та відсутності обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів зазначає наступне.

Із показань в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перш за все не вбачається, що вони (брати ОСОБА_15 ) вчиняли протиправні дії щодо родини ОСОБА_7 . Вказані обставини підтвердили і свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 суду пояснили про свій конфлікт з нетверезим ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підтвердили, що ОСОБА_11 знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Ніхто із допитаних в суді свідків не підтвердив, що саме від дій ОСОБА_11 . ОСОБА_7 захищав свою родину вогнепальною зброєю.

Щодо вчинення злочинів ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд правильно відхилив твердження сторони захисту про те, що висновок судової токсикологічної експертизи №486 від 11.03.2022 року є неналежним доказом з огляду на таке.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Приписами ст. 91 КПК України установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст. 94 КПК України). Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст. 242 КПК України, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження.

Таким чином, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів.

Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК України шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.

Дійсно, подія кримінальних правопорушень мала місце о 20 год 00 хв 06.03.2022 року. Проте, ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України фактично затримано о 20 год 40 хв, уповноваженою особою о 21 год 00 хв, протокол про його затримання складено о 23 год 10 хв 06.03.2022 року. Після цього прокурором 06.03.2022 року винесено постанову про відібрання зразків крові ОСОБА_7 для забезпечення подальшого проведення судових експертиз, на підставі якої в подальшому в період часу з 00 год 50 хв по 01 год 00 хв 07.03.2022 року було їх відібрано в приймальному відділенні КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», про що складено протокол від 07.03.2022 року. Вказані дії проводились в присутності захисника ОСОБА_22 , проте жодних зауважень щодо того, що алкогольні напої ОСОБА_7 вживав після вчинення кримінальних правопорушень ні останній, ні його захисник не висловлювали. За результатами судово-медичної експертизи зразків крові ОСОБА_7 встановлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові 0,8 проміле.

Таким чином було дотримано вимог ст.ст. 241, 245 КПК України та суд правильно вважав, що наданий висновок є належним доказом.

Також судом встановлено наявність у ОСОБА_7 в момент вчинення кримінальних правопорушень ознак алкогольного сп`яніння і з показань потерпілих, які приведені до присяги і попереджені про кримінальну відповідальність.

Отже, існує сукупність доказів, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання.

В рішенні від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання, КСУ зазначив:

«Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину»

«Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини».

В рішенні від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив:

«Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності.

Таким чином, відповідно до вимог ст..ст.50,65 КК України покарання у вигляді максимального строку, передбаченого ст..122 КК України, колегія суддів вважає справедливим.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що думка потерпілих щодо визначення винному розміру покарання хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання, з огляду на встановлені обставини справи, думку потерпілих (представника), які погодились з призначеним покаранням.

Із вироку суду вбачається, що позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: потерпілого ОСОБА_10 70000 грн. на відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_12 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_11 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно частини 5статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно частини 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст.23,1166-1168 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду та встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадження, моральна шкода, спричинена ОСОБА_10 та ОСОБА_12 діями обвинуваченого ОСОБА_7 виразилася у емоційному переживанні, стресі, непорушних душевних страждань, переживань, порушенні звичайних життєвих зв`язків, створенні додаткових життєвих труднощів, погіршення стану здоров`я.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали потерпілі, стан здоров`я потерпілих.

З огляду на викладене,враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та визначив розмір завданої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 моральної шкоди, який є обґрунтованим, співмірним та достатнім для відновлення ними свого стану здоров`я та звичного образу життя, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та цивільного позову доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та ненадання відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин. В позові детально наведено доводи на підтвердження цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, в тому числі які випливають з самого факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим та тих розладів здоров`я, які виникли внаслідок вчинення злочину обвинуваченим.

Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в тому числі і щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілих, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до 3-х років позбавлення волі, за ч.1 ст.129 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч. 1 ст. 129 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до 3-х років позбавлення волі, за ч.1 ст.129 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: