Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/143/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатівка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, не працюючого, перебував у фактичних шлюбних стосунках до затримання, на утриманні 1 неповнолітня дитина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.10.2012 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 1,2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. 13.06.2014 року, звільненого відповідно до Закону України «Про амністію»,

на підставі ч.6 ст.615 КПК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 (два) місяці, тобто до 20.02.2024 року включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0001596 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.152, п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, обраного під час досудового слідства. Прокурор вказує ризик переховування від суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2023 року ОСОБА_5 на підставі ч.6 ст.615 КПК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 (два) місяці, без визначення розміру застави.

Своє рішення суддя мотивував тим, що відповідно до ст.331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.

У зв`язку із збоями в роботі системи EasyCon, за допомогою якої проводиться технічна фіксація судового засідання, є неможливим проведення судового засідання та розгляду питання про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи викладене та відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 615 КПК України, у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що:

- він не винен у вчиненні інкримінованого злочину, матеріали справи сфабриковані;

- має постійне місце проживання;

- має позитивну характеристику за місцем проживання;

- на обліках в наркологічному диспансері та у психіатра не перебуває;

- має на утриманні має малолітню доньку;

- має бажання не уникати покарання та доводити свою невинуватість.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає про відсутність підстав для подальшого його утримання під вартою .

Дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

А у порядку ч. 6 ст. 615 КПК обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0001596 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.152, п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.152, п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.15 ч.5 ст.152, п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, обвинувачення у якому йому пред`явлено, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування пред`явивши оббвинувачення ОСОБА_5 встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень у вчиненні яких йому пред`явлено обвинувачення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість обвинувачення доведена доданими до кримінального провадження матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість підозри та подальшого обвинувачення ОСОБА_5 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- оглядом місця події по АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено речовини бурого кольору;

- допитом свідка ОСОБА_6 , який вказав, що о 01.33 25.08.2018 він говорив із ОСОБА_7 по телефону, яка сказала, що вона вийшла з кафе та йде додому, та під час розмови ОСОБА_7 почала кричати, при цьому сказала «телефонуй мамкі у мене кров»;

- допитом ОСОБА_8 , яка вказала, що в ніч на 25.08.2018 вона знаходилась вдома у своєї сестри ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 . Приблизно о 01.50 год. почула жіночий крик. Приблизно через 5 хвилин, вийшовши у двір домоволодіння, вона побачила силует високого худорлявого чоловіка, який був одягнений у шорти та світив ліхтарем собі під ноги, ніби щось шукав;

- допитом ОСОБА_10 , який повідомив, що 26.03.2019 близько 10 год. 00 хв. обробляючи належну йому земельну ділянку, яка розташована між с. Глибока Балка та с. Новополяна Знам`янського району, Кіровоградської області, на відстані близько 500 метрів від с. Новополяна, він виявив скелетований труп;

- оглядом місця події від 26.03.2019, в ході якого оглянуто виявлений ОСОБА_10 скелетований труп;

- висновком судово - біологічної експертизи № 355 від 17.05.2019 відповідно до якого виявлений скелетований труп належить неповнолітній ОСОБА_7 ;

- висновком експерта № 328 від 22.07.2019, відповідно до якого у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у вигляді ушкодження кісток склепіння черепа, неповного перелому діафіза другої п`ясткової кістки правої кисті, повного осколкового перелому тіла нижньої щелепи, пошкодження остистого виростка четвертого поперекового хребця. Смерть ОСОБА_7 наступила внаслідок черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломами кісток основи та склепіння черепа;

- допитом свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що в день зникнення ОСОБА_7 вона разом із ОСОБА_5 була вдома;

- довідкою аналізу технічної документації, відповідно до яких встановлено, що в день зникнення потерпілої ОСОБА_7 . ОСОБА_5 постійно переміщається по території Знам`янського району, в тому числі і в с. Суботці;

- допитом свідка ОСОБА_12 , який вказав, що в ніч з 24.08.2018 на 25.08.2018 він проїжджав повз місця, де зникла ОСОБА_7 , та бачив автомобіль, який стояв на обочині, з включеними фарами дальнього світла, фіолетового кольору, які осліпили його. Також він уточнив, що в кожній фарі, які були продовгуваті, горіло по дві лампочки. Проїхавши даний автомобіль він направився додому і вже по дорозі далі він нікого не зустрічав;

- обшуком від 03.07.2019 відповідно до якого у автомобілі ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 виявлено та вилучено: чохли від підлокітників червоного кольору з переднього пасажирського сидіння, з переднього пасажирського сидіння, господарські рукавички з дверної карти переднього пасажирського сидіння, покривало з переднього водійського місця, чохол із заднього пасажирського сидіння зі спинки, чохол із сидіння заднього пасажирського місця, килимок з-під коврового покриття, вилучений із заднього пасажирського місця;

- висновком судово-медичної експертизи № 479 від 30.07.2019, відповідно до якого на чохлі з заднього сидіння автомобіля д.р.н. НОМЕР_1 знайдено сліди крові людини в незначній кількості (пошукові вирізки об`єкти № 493, 499, 560). Ще в декількох пошукових вирізках з цього чохла знайдено сліди крові, про те видова належність її не встановлена (орієнтовна проба Геллера в них негативна об`єкти № 82,305,338,359,445);

- висновком судово-біологічної експертизи № 799 від 05.08.2019, відповідно до якої встановлено, що генетичні зразки виявлених на об`єктах №№ 493, 499 (з чохла заднього сидіння автомобіля д.р.н. НОМЕР_1 ) збігаються між собою та з генетичними ознаками кістки ОСОБА_7 (у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 355 від 17.05.2019);

- висновком судово-біологічної експертизи № 867 від 09.09.2019, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків букального епітелію свідка ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_5 .

Генетичні ознаки слідів крові виявлених на поверхні килимка об`єкта № 82 (об`єкт № 4) (згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС № 799 від 05.08.2019), є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять ознаки фрагмента кістки ОСОБА_7 та генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не містять генетичних ознак букального епітелію свідка ОСОБА_13 .

Генетичні ознаки слідів крові виявлених на поверхні покривала об`єкта № 338 (об`єкт № 6) (згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС № 799 від 05.08.2019), є змішаними та належать більше ніж одній особі та є придатними лише за домінуючим ДНК профілем. При цьому встановлено, що ДНК-профіль особи, що домінує у змішаних генетичних ознаках слідів крові, виявлених на поверхні об`єкта, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію свідка ОСОБА_13 .

Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на поверхні покривала об`єкта № 359 (об`єкт № 7) (згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС № 799 від 05.08.2019),та генетичні ознаки крові, виявлених на поверхні покривала об`єкта № 445 (об`єкт № 8) (згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС № 799 від 05.08.2019), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 (об`єкт № 3)та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію свідка ОСОБА_13 .

Також в салоні автомобіля ОСОБА_5 вилучено речі, які належали потерпілій ОСОБА_7 .

А тому доводи ОСОБА_5 про необґрунтованість застосування по відношенню до нього запобіжного заходу, з підстав фальсифікації матеріалів справи є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розглядуц та спростовуються матеріалами клопотання.

В той же час необхідно зазначити про те, що ОСОБА_5 не зазначає, яким саме чином речі, які належали потерпілій опинились в салоні його транспортного засобу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 колегією суддів не можуть бути враховано.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_5 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Про наявність вказаного ризику також свідчить те, що раніше ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності.

Також, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_5 в сукупності з мірою покарання, зокрема і у виді довічного позбавлення волі, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.

Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є особливо тяжким, покарання за нього передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Від злочину настали негативні наслідки смерть людини.

Більш того ОСОБА_5 намагався приховати сліди вчинення злочину, а саме прикопав труп неповнолітньої ОСОБА_7 на полі неподалік села Новополяна, що в свою чергу свідчить про наявність можливість обвинуваченим знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Крім того, на даний час місце знаходження золотих на срібних прикрас, які носила потерпіла ОСОБА_7 не встановлено.

Крім того обвинувачений зважаючи на тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, може ухилитися від суду, що свідчить те, що на стадії досудового розслідування він перебував у розшуку.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що до ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Крім того, ОСОБА_5 не можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він проживає в населеному пункті, у якому проживають та перебувають допитані слідством свідки, серед яких є його рідний брат, що в свою чергу дає можливість ОСОБА_5 впливати на них свідків, погрожувати їм. Також, за місцем його проживання та реєстрації у населеному пункті - с. Новотрепівка, Знам`янського району, Кіровоградської області, підозрюваним ОСОБА_5 були вжиті активні дії до приховування та знищення слідів злочину.

Колегія суддів вважає, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

Отже, ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, ці обставини та наявні ризики повинні бути перевірені судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора по суті.

За таких підстав на даному етапі, належна поведінка ОСОБА_5 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намаганням переховуватися в іншій країні, де раніше він був і затриманий, може незаконно впливу на свідків, які ще всі не допитані, або з метою зміни ними раніше наданих показань, наявний також високий ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, репутацію обвинуваченого, а також, те, що ОСОБА_5 не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, сталих джерел доходу, до затримання працював в Республіка Польща, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисників про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа «Роман Іванович Гарєєв проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доводи про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не можуть бути враховані, оскільки по-перше відсутні докази належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а по-друге враховуючи санкцію статті закону, у виді довічного позбавлення волі, обвинувачений з високою імовірністю може вчинити спроби направлені на переховування від суду.

Доводи апеляції щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими та передчасними, оскільки не досліджені всі матеріали та докази надані стороною обвинуваченого.

Посилання в апеляції, що суд першої інстанції формально вирішив питання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 , порушив право на ретельний розгляд, судове рішення не мотивоване, в ухвалі суду відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - свого підтвердження не знаходять, адже, як убачається безпосередньо із ухвали суду, судом мотивоване постановлене рішення, як і зазначено про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що їх вважає наявними суд.

Враховуючи вищенаведене, суддя при розгляді даного клопотання врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри та подальшого обвинувачення у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи що всі доводи сторони захисту обставини та наявні ризики повинні бути перевірені судом першої інстанції додатково під час розгляду клопотання прокурора по суті, - колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2023 року, якою ОСОБА_5 на підставі ч.6 ст.615 КПК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 (два) місяці, тобто до 20.02.2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4