ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/211/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1945/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000026 від 04.01.2023 за частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 29.01.2024 без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , обравши щодо обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що стороною захисту було доведено, що на теперішній час відпала необхідність у продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою. Клопотання прокурора було подано в порядку частини 3 статті 315 КПК України. Незважаючи на це, колегія суддів розглянула клопотання прокурора в порядку статті 331 КПК України. В клопотанні прокурора є посилання на норми КПК України, які не можуть бути застосовані на цій стадії судового процесу, але суд це проігнорував. Звертає увагу, що прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, однак судом враховано наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Зазначає про безпідставне посилання суду на постанови Верховного Суду, які в даному випадку не є релевантними до даного провадження. Прокурор посилався на положення частини 6 статті 176 та частини 4 статті 183 КПК України. Однак, наведені норми не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину в період часу з 26.02.2022 по 10.03.2022, тобто до набрання чинності вказаними нормами КПК України.

Щодо визначення розміру застави, колегія суддів взагалі не прийняла ніякого рішення.

Правова кваліфікація не відповідає фактичним обставинам справи, обвинувачення має неконкретний характер. Під час допиту в суді більшість свідків надали показання, які не підтверджують винуватість обвинуваченого. Деякі свідки взагалі не підтвердили надані під час досудового розслідування показання. Більшість свідків допитана, явку інших, сторона обвинувачення не може забезпечити, внаслідок чого судові засідання постійно відкладаються. Крім того, свідки мешкають в Куп`янському районі, а сторона захисту просить обрати домашній арешт обвинуваченому за адресою місця проживання його дружини, а саме в м. Харкові. Обвинувачений одружений, має двох доньок, обирався депутатом селищної ради, був кандидатом на посаду селищного голови, що свідчить про його гарну репутацію серед населення. Таким чином, заявлені ризики не обгрунтовані.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог захисника.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених статтею 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 на цій стадії судового провадження більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, доводи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, відповідно до яких ОСОБА_6 , будучи працівником поліції, не доповів керівництву про своє місцеперебування, переховувався. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності заявлених ризиків з посиланням на соціальні зв`язки обвинуваченого та неможливість забезпечення стороною обвинувачення явки свідків для допиту в суді не виключають існування цих ризиків з огляду на те, що судовий розгляд триває та не всі свідки допитані.

Апеляційні доводи захисника не спростовують наведених ризиків, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Зауваження захисника щодо посилання суду на положення частини 3 статті 331 КПК України не впливають на обгрунтованість прийнятого судового рішення, яке ухвалено за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в порядку, визначеному КПК України. Судом встановлено, що заявлені ризики продовжують існувати та існують достатні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, слушними є посилання захисника на те, що судом безпідставно встановлено наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, в той час, коли він не був заявлений стороною обвинувачення у клопотанні, однак вказана обставина не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу чи скасування судового рішення. Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд також врахував, що обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто встановив продовження існування тих ризиків, на які посилався прокурор у своєму клопотанні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи захисника про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, родини, однак наведені обставини не мінімізують наявні ризики та не є достатньою гарантією дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, враховуючи суть пред`явленого обвинувачення. Інкримінований ОСОБА_6 злочин посягає на основи національної безпеки України, що в умовах воєнного стану значно підвищує його небезпечність.

Таким чином, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, продовжують існувати та апеляційні доводи сторони захисту їх не спростовують.

Захисник стверджує, що в даному провадженні не можуть бути застосовані положення частини 6 статті 176 та абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, оскільки інкримінований злочин було вчинено до набрання чинності наведеними нормами КПК України. Поміж цим, частина 1 статті 5 КПК України визначає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Безпідставними є доводи захисника про те, що судом не було прийнято рішення щодо визначення розміру застави. Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, судом першої інстанції наведені мотиви невизначення застави, про що також вказано і в резолютивній частині ухвали.

Щодо заперечення захисником обгрунтованості обвинувачення, правової кваліфікації діяння, посилання на показання свідків, які на думку захисника не підтверджують пред`явленого обвинувачення, слід зазначити, що суд апеляційної інстанції, перевіряючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, оскільки це є завданнями судового провадження в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні, відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: