Провадження № 11-кп/811/919/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Львівської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

законного представника потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2023 року, -

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 30000грн 00коп. (тридцять тисяч) на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку, 15.08.2021 близько 19-30 год. перед входом до під`їзду загального користування будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно та з метою завдання малолітньому потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, реалізуючи свій злочинний намір схопив рукою голову потерпілого та три рази вдарив нею об бетонну поверхню. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця і плями на шкірі, які можуть бути слідами загоєних саден, в ділянці лівого ліктьового суглобу та травми голови у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить скасувати вирок Личаківського районного суду міста Львова від 27.07.2023 року в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 виправдати. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що всі досліджені в ході судового розгляду покази та документи не містять в собі відомостей, які б доводили винуватість ОСОБА_6 , а частина з них є неналежними та недопустимими доказами у справі.

Звертає увагу, що під час допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який проводився із іншого приміщення за допомогою відеоконференції, через технічні проблеми із обладнанням, практично не було чути, про що розповідає потерпілий. Через це навіть було замінено зал для продовження допиту. Після заміни залу судового засідання ситуація не покращилась, та все рівно не було чути про що розповідає потерпілий. Отже в сторони захисту є обґрунтований сумнів, що суд сприймав безпосередньо покази потерпілого. Тобто порушено вимоги п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Вказує, що потерпілий є малолітньою особою, який не може в повній мірі оцінювати негативних наслідків для обвинуваченого, в результаті надання неправдивих показів, зокрема, що такі дії можуть призвести не лише до безпідставного засудження невинної особи та призначення покарання, а й до повної зміни життя обвинуваченого, можливості нормального працевлаштування, осуду від оточуючих, тощо. З огляду на викладене, покази малолітнього потерпілого ОСОБА_10 не можуть бути належним доказом в розумінні вимог статті 85 КПК України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , повідомили фактично однакову інформацію про те, що бачили обвинуваченого поруч із потерпілим ОСОБА_10 , однак жоден із свідків не вказав, що бачив нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілому. Отже, версія обвинувачення не підтвердилась. Аналогічні за своїм змістом покази повідомила і законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , яка вказала, що не бачила нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілому ОСОБА_10 . Свідчення свідків та законного представника малолітнього потерпілого повністю підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який повідомив, що вийшов із квартири та пішов на вулицю, оскільки хтось стукав в двері квартири та шарпав за дверну ручку. Коли він вийшов із під`їзду то виявив, що на землі лежав потерпілий ОСОБА_10 . Він йому ударів не наносив та головою об бетонну поверхню не бив, а лише намагався однією рукою допомогти встати, а іншою тримав двері під`їзду, щоб вони не зачинилися.

Досліджені судом витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000245 від 16.08.2021, відомості з ЖЄО ШТС ІП НПУ, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.08.2021, лист №1348 від 14.09.21, витяг з журналу №4 обліку прийому хворих у стаціонар та відмову у госпіталізіції, та лист 22487/37-21 від 16.09.21, ні прямо, ні опосередковано, не несуть в собі інформацію про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому протиправних дій. Відображена в них інформація свідчить лише про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, однак не вказує на їх спричинення ОСОБА_6 , а не наприклад отримання таких потерпілим самостійно внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Висновок судово-медичної експертизи №1017 від 17.09.2021 р. аналогічно не вказує про винуватість обвинуваченого, а лише встановлює перелік, локалізацію та ймовірний час виникнення тілесних ушкоджень в потерпілого ОСОБА_10 . Разом із тим, для вирішення експерту не ставилось питання про те, чи могли виникнути вказані тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту. Оскільки висновок експерта є неповним, то такий у відповідності до ст. 85 КПК України, слід вважати неналежним доказом.

Апелянт підкреслює, що як слідує і висновку, при проведенні судово-медичної експертизи експертом досліджувалася медична картка потерпілого ОСОБА_10 , заведена у 2015 році. Однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про те, яким чином вказана медична картка потрапила до судово-медичного експерта для проведення експертизи. Жодних документальних підтверджень вилучення такої чи надання законним представником потерпілого у матеріалах справи нема. Покази ж останньої про те, що вона надала медичну карту дізнавачу особисто слід розцінювати критично, як намагання законного представника уникнути визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи. В свою чергу такі покази повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, із яких слідує, що така медична карта ні разом із постановою про призначення експертизи, ні в подальшому, дізнавачем для дослідження експертам не надавалась.

Вказує, що оскільки ж тимчасовий доступ до речей та документів, з метою вилучення медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 , органом досудового розслідування не проводився, документального підтвердження надання такої медичної документації дізнавачу чи прокурору, для долучення їх до матеріалів кримінального провадження не має, це має суттєве значення для прийняття законного рішення у справі.

Захисник вважає, що в ході судового розгляду не було встановлено доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак незважаючи на це суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань захисну про призначення експертиз, за результатами яких можна б було встановити фактичні обставини справи та прийняти законне рішення у справі.

Акцентує, що стороною захисту було залучено поліграфолога (фахівця у спеціальній галузі), який провів опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа обвинуваченого ОСОБА_6 , про що складено відповідну довідку №01005/023-Х. Залучено було саме спеціаліста, а не експерта, по причині відсутності в ОСОБА_6 відповідної суми коштів для проведення експертизи, вартість якої є значно дорожчою ніж вартість дослідження. У відповідності до довідки поліграфолога (фахівця у спеціальній галузі) за результатами проведення опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа слідує, що в ході опитування у громадянина ОСОБА_6 не виявилися психофізіологічні реакції, які вказують на те, що він 15 серпня 2021 року приблизно об 19:30 год за адресою АДРЕСА_2 , бив три рази головою об бетонну поверхню неповнолітнього ОСОБА_10 .

Вважає, що судом також неправомірно було задоволено цивільний позов, оскільки в першу чергу, не доведено жодними належними та допустимими доказами, що обвинувачений вчинив інкриміноване правопорушення, а відтак і спричинив моральну шкоду потерпілому чи законному представнику малолітнього потерпілого. Разом із тим, звертаючись із позовної заявою, в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_16 мала зазначити саме свого сина як позивача, а себе як особу яка діє в його інтересах. Отже сама ОСОБА_9 не може бути Позивачем у цій справі, оскільки шкода їй завдана не була. ОСОБА_9 може подавати позов в інтересах свого сина ОСОБА_10 , про що обов`язково зазначається у позові.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , виступпрокурора та законного представника потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку наданими у судовому засіданні в суді першої інстанції в режимі відео конференції показаннями потерпілого ОСОБА_10 який пояснив, що строгий дядько багато раз стукав його головою до асфальту біля під`їзду, а інші діти стояли і дивились. Він дуже сильно налякався. Їздив у лікарню.

Показами даними в судовому засіданні в суді першої інстанції законним представником малолітнього потерпілого - ОСОБА_9 , яка пояснила, що з обвинуваченим вони є сусідами, живуть на першому поверсі. 15.08.2021 Данило гуляв біля будинку. Близько 19-30 год. вона почула сильні крики та вибігла з квартири і побачила при вході у під`їзд свою дитину біля якої був ОСОБА_6 з дружиною та сусіди. Обвинувачений голосно кричав щоб не гримали дверима, був дуже агресивний та перебував в стані алкогольного сп`яніння. Дитина дуже плакала, була налякана, мала обдертий лікоть, на голові рани. Дитина вказала на обвинуваченого, як на особу яка його побила. Через це в них виник конфлікт, який тривав близько 5 хв. В подальшому вони з дитиною пішли додому та викликали поліцію. Через те, що в дитини боліла голова, були синяки та рани, вона з ОСОБА_17 поїхали в лікарню. Близько тижня дитина змушена була пити лікарства, близько місяця відвідувала невролога. По даний час відвідують психолога через те, що дитина боїться гуляти. Додатково зазначила, що дитина у зв`язку з його побиттям отримала велику психологічну травму.

Аналогічними за змістом показами з приводу цих же обставин даними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_18 батьком потерпілого, який додатково зазначив, що обвинувачений був агресивний, голосно кричав, у зв`язку з чим між ними сталась шарпанина.

Показами даними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_13 , яка пояснила, що вона живе на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , 15.08.2021 вона почула крик дитини і вибігла у під`їзд будинку. На сходах стояв обвинувачений з дружиною, він кричав до батьків дитини. Вона взяла дитину на руки, він трусився, кричав, що його тошнить. Додатково зазначила, що сусід на ім`я ОСОБА_19 , який орендував квартиру в їх будинку, розказав що ОСОБА_6 вдарив дитину головою до землі.

Показами даними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_14 дружиною обвинуваченого, яка пояснила, що у 2021 році вхідні двері їх квартири хтось постійно шарпав за клямку. 15.08.2021 перебуваючи у квартирі почули шарпання клямки вхідних дверей. Чоловік одразу вийшов з квартири, вона побігла за ним та побачила як чоловік однією рукою тримав двері під`їзду, а іншою рукою тримав хлопчика, який лежав на бетонній підлозі, та питав з якою метою він це робить. Дитина розплакалась, видимих тілесних ушкоджень не було. В подальшому батьки дитини вибігли і між ними почалась шарпанина. Додатково зазначила, що чоловік намагався допомогти дитині встати з підлоги.

Показами даними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_15 , який пояснив, що він орендував квартиру на першому поверсі в будинку де сталась подія. 15.08.2021 перебуваючи у квартирі почув шум, вискочив на балкон, побачив дитину та обвинуваченого, який схилився над хлопчиком. Він одразу підійшов на місце події, було багато людей, намагався припинити шарпанину, яка виникла між обвинуваченим та батьками дитини. Оскільки хлопчику було погано викликали швидку допомогу. Додатково зазначив, що у зв`язку з отриманими травмами у ДТП він не пригадує чи обвинувачений наносив удари дитині, однак дитина ніби намагалась вирватись.

Крім цього, незважаючи на заперечення факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується належно та повно оціненими і перевіреними судом першої інстанції зібраними по справі письмовими доказами, а саме:

відомостями з ЖЄО ІТС ІП НПУ, згідно з якими 15.08.2021 о 22-27 год. зі служби 102 отримано повідомлення лікаря МДКЛ ОСОБА_20 про те, що 15.08.2021 о 22-27 год. за адресою: АДРЕСА_3 побив сусід із квартири АДРЕСА_4 15.08.2021 о.20-00 год. Доставлено бригадою 185 о 20-30 год. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 з діагнозом: Струс головного мозку, забій шкіри волосянистої частини голови. Відпущений додому. (а.с. 49);

відомостями з ЖЄО ІТС ІП НПУ, згідно з якими 15.08.2021 о 19-42 год. зі служби 102 отримано повідомлення від заявника про те, що15.08.2021 о 19-41 год. за адресою: АДРЕСА_3 сусід із першого поверху напав на дитину 6 років ОСОБА_10 , дитина в шоці, подія відбулась 10 хв назад, просять шмд і поліцію. Особа на яку вказав заявник назвався як ОСОБА_6 . На місці також перебував громадянин ОСОБА_15 , в якого відібрано пояснення на місці події. Учасників конфлікту запрошено та доставлено в ЛРУП для з`ясування обставин події.(а.с.50);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.08.2021 (а.с.51), згідно з яким у ОСОБА_18 прийнято заяву про кримінальне правопорушення, в якій він повідомив про нанесення його сину тілесних ушкоджень сусідом;

листом №1348 від 14.09.21 та витягу з журналу №4 обліку прийому хворих у стаціонар та відмову у госпіталізації (а.с.56-60), згідно з якими КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» повідомлено дізнавача ВД ЛРУП №1 про звернення 15.09.2021 за медичною допомогою в приймальне відділення ОСОБА_10 , 2015 року народження. Пацієнта оглянув лікар нейрохірург. Встановлено діагноз: Струс головного мозку, забій м`яких тканин волосянистої частини голови. У приймальному відділенні хворому була надана медична допомога, зроблена рентгенограма. Батьки від госпіталізації відмовились;

висновком експерта №1017 від 17.09.2021,(а.с.65-66) згідно з яким у малолітнього ОСОБА_10 при обстеженні лікарем нейрохірургом КНП МДКЛ м.Львова 15 серпня 2021 року було діагностовано: «Струс головного мозку. Забій м`яких тканин волосистої частини голови» і запропонована госпіталізація, від якої відмовились. В подальшому потерпілий оглядався неврологом поліклініки у серпні 2021 році, який встановив діагноз: «Наслідки перенесеного струсу головного мозку у вигляді астеноневротичного стану». На час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлено синець і плями на шкірі, які можуть бути слідами загоєних саден, в ділянці лівого ліктьового суглобу. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 15 серпня 2021 року від дії тупих предметів. Травма голови у вигляді «струсу головного мозку», яка була діагностована лікарями КНП МДКЛ м.Львова та поліклініки відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синець, садна відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних для відповіді на питання про черговість нанесення тілесних ушкоджень немає.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Колегія суддів погоджується з висновком викладеним у вироку про те, що незважаючи на не визнання вини у вчиненому, винність обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується доказами безпоседньо дослідженими судом в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник стверджує, що висновок судово-медичної експертизи №1017 від 17.09.2021 є недопустимим доказом.

Колегія суддів зазначає, що суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення в порядку ч.2 ст.41 КПК, оперативні підрозділи.

Частиною 2 ст.93 КПК визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.

Згідно із ч.4 ст.69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, згідно із ч.2 ст.84 КПК України висновок експерта є самостійним джерелом доказів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що висновок експерта був складений на підставі постанови дізнавача від 18.08.2021. Крім цього, в судовому засіданні 13.10.2022 встановлено, що законний представник потерпілого - ОСОБА_9 надавала медичну картку, оформлену з 2015 року, саме дізнавачу з метою проведення експертизи. Більше того, з описової частини висновку експерта №1017 від 17.09.2021 вбачається, що для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого використано іншу медичну документацію, складену на підставі звернення за медичною допомогою ОСОБА_10 у зв`язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень 15.08.2021. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що, твердження сторони захисту про недопустимість висновку експерта №1017 від 17.09.2021 через те, що медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_10 , отримана з порушенням вимог КПК, є безпідставним, та на переконання колегії суддів не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду, не вбачає підстав для визнання недопустимими висновку судово-медичної експертизи №1017 від 17.09.2021.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі про залучення поліграфолога, згідно довідки якого, за результатами проведення опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа слідує, що в ході опитування у громадянина ОСОБА_6 не виявилися психофізіологічні реакції, які вказують на те, що він 15 серпня 2021 року приблизно об 19:30 год за адресою АДРЕСА_2 , бив три рази головою об бетонну поверхню неповнолітнього ОСОБА_10 , то колегія суддів вказане до уваги не бере, зважаючи на наступне.

Так, нормами КПК України не передбачена можливість перевірки правдивості показань особи (підозрюваного чи обвинуваченого) із застосуванням поліграфа (детектора брехні) або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей. Тому результати використання поліграфа не є доказами у розумінні ст. 84 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 128 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, судом першої інстанції встановлено, що саме, законним представником потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з останнього 55000 грн. моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, що підтвердила законний представник потерпілого ОСОБА_9 .

Відтак, доводи про те, що судом неправомірно було задоволено цивільний позов є безпідставними.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції, який дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дійшов висновку про те, що про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, відтак викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вирок суду першої інстанціїє незаконним, безпідставним, оскільки такий не відповідає вимогам закону, матеріалам даного кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів справи, орган досудового розслідування і суд першої інстанції дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому наведені захисником в апеляційній скарзі доводи про те, що висунуте обвинуваченій обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою й приходить до висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання, вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку. Апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін,апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4