ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного - ОСОБА_8 ,

слідчого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000743 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 , поданою захисником ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2023 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000743 від 30 жовтня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, а саме: квартиру, загальною площею 34,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 080, яка належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2023 року клопотання слідчого задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження та відчуження вказаним майном у будь-якій спосіб.

В поданій апеляційній скарзі сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити в повному обсязі. Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що слід поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 28 грудня 2023 року, оскільки даний строк пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. 132, 173 КПК України також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотрималася вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони обвинувачення, досліджені письмові матеріали клопотання слідчого та з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені та враховані для прийняття законного та справедливого рішення.

Як вбачається з клопотання слідчого ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000743 від 30 жовтня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

23 грудня 2023 року в рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

26 грудня 2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна, що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , а саме на квартиру, загальною площею 34,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 080.

28 грудня 2023 року ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 .

На думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов правильних висновків про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, за викладених у клопотанні обставин та, що у разі доведення винуватості підозрюваного його майно за вироком суду може бути конфісковано.

Апеляційний суд переконаний, що незастосування обмежень до розпорядження таким майном може призвести до вжиття підозрюваним заходів для його відчуження чи перереєстрації, з метою уникнення його арешту та подальшої можливої конфіскації. Незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення конфіскації, а тому арешт майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного, колегія звертає увагу на правову підставу накладення арешту на майно, встановлену ухвалою слідчого судді, - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК України). Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не ухвалений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його ухвалення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Враховуючи обґрунтовану підозру вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи унеможливить виконання вироку в частині конфіскації майна, арешт належного підозрюваному ОСОБА_7 нерухомого майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею відповідно до ст. 132, 170, 173 КПК України дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано та під час судового розгляду скарги не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею було порушено право підозрюваного на захист, оскільки останнього та його захисника не було повідомлено про час та місце розгляду даного провадження, то на думку апеляційного суду вони є неспроможними, так як матеріали провадження містять повідомлення про розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , яке було надіслано в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», для вручення останньому.

Відтак під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи сторони захисту про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, при розгляді клопотання судом з`ясовані всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту і підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених у апеляційній скарзі володільця майна, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк підозрюваному ОСОБА_7 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 , подану захисником ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2023 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: