ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5794/18
Провадження № 1-кп/210/670/23
У Х В А Л А

іменем України

04 грудня 2023 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яким обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003079 від 31.12.2017 року, суд,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яким обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003079 від 31.12.2017 року.

У судовому засіданні, призначеному на 04.12.2023 року прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки станом на сьогоднішній день мають місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_9 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити на домашній арешт.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжних заходів для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе за побігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Іліков проти Болгарії» від 26.07.2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, осіб похилого віку, раніше не судимий.

ОСОБА_5 , не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, осіб похилого віку, раніше не судимий.

ОСОБА_6 , не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, осіб похилого віку, раніше не судимий.

Дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України за ознаками: незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, якщо особа з причини, що не залежала від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Отже, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, який законом віднесено до особливо тяжкого злочину та за вчинення якого КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до дванадцяти років, що само по собі містить ризики того, що обвинувачені кожен окремо можуть переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено. Той самий ризик можливий і у зв`язку з наявністю слабких соціальних зв`язків стосовно кожного з обвинувачених, зважаючи на те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен окремо, не одружені, не мають малолітніх або неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштовані, що свідчить про відсутність постійного джерела доходів, що також доводить наявність ризику переховування обвинуваченими від суду.

Письмові матеріали справи на даний момент не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених кожного окремо під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не наведені.

Таким чином, суд також доходить до висновку, що застосування до обвинувачених, вирішуючи питання щодо кожного окремо, запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі не буде достатньою мірою забезпечення своєчасного та всебічного розгляду кримінального провадження, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти можливим спробам переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, суд приймає до уваги ризики, що були підставою для застосування та неодноразового їх продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Також суд враховує ту обставину, що в даному судовому засіданні, до моменту закінчення строку дії ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу, винести вирок у кримінальному провадженні не є можливим, оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду, а саме не допитано обвинувачених, потерпілого, свідків, а також не досліджені матеріали справи.

Так, обраний запобіжний захід відповідає кожному з обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, впливу на учасників судового процесу, тощо.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 02.02.2024 року включно.

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 02.02.2024 року включно.

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 02.02.2024 року включно.

Копію ухвали негайно надіслати обвинуваченому та вручити прокурору.

Копію ухвали направити до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3»

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду у порядку і строки передбачені ст. 395 КПК України, а саме протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1