Справа №: 398/5394/23
провадження №: 1-кс/398/37/24
УХВАЛА

Іменем України

"30" січня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про визнання затримання незаконним,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах гр. ОСОБА_4 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 206 КПК України та негайне звільнення з-під варти.

Заява обґрунтована тим, що 24.10.2023 року під час конфідеційної зустрічі з ОСОБА_4 його було повідомлено, що останній має хронічне захворювання голвоного мозку, а саме епілепсію, а також повідомлено про застосування до нього 23.10.2023 року жорстокого та нелюдського поводження з боку службових осіб оперативних підрозділів Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області під час затримання. Станом на час зустрічі зі захисником ОСОБА_4 повідомив, що має сильні головні болі, які можливо викликані внаслідок не менше трьох ударів по голові службовою особою оперативних підрозділів. Окрім цього 24.10.2023 року слідчим ОСОБА_5 було складено відносно ОСОБА_4 протокол затримання особи, в якому фактичний час затримання було зазначено о 00 год 00 хв 24.10.2023 року, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 був затриманий близько 19 год 00 хв 23.10.2023 року. Таким чином, ОСОБА_4 з 19 год 00 хв 23.10.2023 року до 00 год 00 хв 24.10.2023 року був незаконно затриманий. Крім того, протокол затримання було складено з порушенням вимог ч.4 ст. 208 КПК України, оскільки у вказаному протоколі затримання зазначено про ознайомлення з правами та обов`язками затриманого не фактично затриманого ОСОБА_6 , а іншу особу - ОСОБА_7 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_3 скаргу підтримали в частині визнання затримання незаконним та негайне звільнення з-під варти, просили задовольнити.

Слідчий суддя заслухавши ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 206 КПК України, на підставі якої заявник звернувся до суду кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду. Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі. Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються. Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На досудовому розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, чіткий перелік яких визначено ч. 1 ст. 303 КПК України. Разом з тим, чинний КПК України не містить норми, яка прямо указує на можливість оскарження факту затримання особи. Між тим, можливість такого оскарження вбачається із положень ст. 206 КПК України, зокрема у випадку оскарження фактичного затримання особи, без ухвалення відповідного процесуального рішення (ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання особи). Окрім того, можливість оскарження затримання прямо вбачається із положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на те, що Конвенція є джерелом права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а при наявності суперечностей між нормами КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, вважається можливим оскарження особою свого затримання.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави .

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що будь-яка особа має право у будь-який момент вимагати перевірки обґрунтованості її затримання та ініціювати в суді провадження, в ході якого слідчий суддя має перевірити законність його затримання. Вищевказані норми не містять ні виключень, ні будь-яких застережень щодо можливості суду, а в даному конкретному випадку - слідчого судді, перевірити законність підстав затримання особи.

Одночасно з цим положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують, що кожна особа, яку арештовано або затримано має право оскаржити законність свого затримання. Будь-яких обмежень цього права як положеннями Конвенції, так і рішеннями Європейського суду із прав людини не встановлено.

Таким чином, оскільки питання законності затримання може бути підставою перевірки чи розгляду як національними судами, так і міжнародними судами при наявності відповідного позову, рішення про законність його затримання повинне ухвалюватись на підставі його заяви/скарги, незважаючи на звільнення особи з під варти.

В судовому засіданні встановлено, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , судом вирішено питання щодо забезпечено провести невідкладне медичне обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах слідчого ізолятору. Доручено прокурору Кіровоградської області провести перевірку обставин нанесення підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області та працівниками Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області тілесних ушкоджень під час затримання 24.10.2023 року та за наявності для того підстав, прийняти рішення в порядку ст.214 КПК України.

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Також вимагається, щоб держава позбавляла свободи особу тільки «відповідно до процедури, встановленої законом». У випадку, коли держава позбавляє свободи фізичну особу на більший строк, аніж це передбачено внутрішнім законодавством, таке позбавлення свободи порушує конвенційне положення.

Статтею 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна норма закріплена у ст. 11 КПК України. Так, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Приписи ст. 42, ч. 4 ст. 208 КПК України покладають обов`язок на уповноважену особу (слідчого, прокурора) чітко і своєчасно повідомити підозрюваного про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

До повноважень слідчого судді віднесено здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18, ч. 1 ст. 3 КПК України).

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що під час судового розгляду не знайшли своє підтвердження факти, викладені у скарзі адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах гр. ОСОБА_4 , крім того, ухвалою слідчого судді від 26.10.2023 року забезпечено провести невідкладне медичне обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах слідчого ізолятору, доручено прокурору Кіровоградської області провести перевірку обставин нанесення підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області та працівниками Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області тілесних ушкоджень під час затримання 24.10.2023 року та за наявності для того підстав, прийняти рішення в порядку ст.214 КПК України, апеляційною інстанцією надана правова оцінка ухвалі Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2023 року про обрання запоібжіного заходу у виді тримання під вартою, вивчені матеріали клопотання, зокрема протокол затримання до якого критично ставиться скаржник, крім того, на даний час кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України перебуває на стадії судового розгляду, а тому слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які вирішуються на стадії досудового розслідування, в зв`язку з чим у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах гр. ОСОБА_4 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 206 КПК України необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 42, 206, 208, 209, 213, 369, 372, КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про визнання затримання незаконним.

Відповідно до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали суду виготовлено 05.02.2024 року.

Суддя ОСОБА_1