1-в/465/390/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та скасування арешту майна,-

встановив:

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та скасування арешту майна.

Клопотання мотивує тим, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 11.02.1999 року у справі № 1-54/99 ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією усього особистого майна. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 24.05.1999, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м. на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_5 та членам його сім`ї - ОСОБА_6 . Вказує, що постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції від 09.07.2001, на підставі виконавчого листа виданого 23.05.2001 Франківським районним судом м. Львова про конфіскацію всього особистого майна ОСОБА_5 , накладено арешт на майно ОСОБА_5 , а саме на частку квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до інформаційної довідки № 330968709 від 02.05.2023 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_2 досі накладено арешт на підставі Постанови Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції від 09.07.2001. Згідно відповіді Франківського відділу ДВС у м. Львові № 52760 від 15.06.2023, виконавчий лист виданий 23.05.2001 Франківським районним судом м. Львова про конфіскацію всього особистого майна ОСОБА_5 , станом на 07.06.2023 у Відділі на примусовому виконанні не перебуває, строк зберігання в електронному архіві завершених, повернутих без прийняття до виконання виконавчих проваджень становить 10 років, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки. Відтак у Франківському відділі ДВС у м. Львові відсутні матеріали виконавчого провадження, яке було розпочато на підставі виконавчого листа виданого 23.05.2001 Франківським районним судом м. Львова. 09.08.2023 у Франківський відділ ДВС у м. Львові подано заяву в інтересах ОСОБА_5 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, на що було отримано відмову. Зазначає, що станом на 29.08.2023 вирок Франківського районного суду м. Львова від 11.02.1999 року у справі № 1-54/99, щодо ОСОБА_5 , в частині виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна не виконано, перебіг давності виконання вказаного вироку не переривався, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не перешкоджав процедурі виконання додаткового покарання, відтак ОСОБА_5 набув право на звільнення від додаткового покарання.

Окрім цього, зазначає, що зважаючи на те, що строк виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна, визначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 11.02.1999 року у справі № 1-54/99, щодо ОСОБА_5 , закінчився, а подальше накладення арешту на майно ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа виданого 23.05.2001 Франківським районним судом м. Львова про конфіскацію всього особистого майна ОСОБА_5 , є протиправним та обмежує гарантоване Конституцією України право особи на володіння та розпоряджання своєю власністю.

Враховуючи вищевикладене, просить звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Франківського районного суду м. Львова від 11.02.1999 року у справі № 1-54/99; скасувати арешт накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.07.2001.

ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали, просили таке задоволити в повному обсязі.

Прокурор в судовому заперечив щодо задоволення заяви.

Представник Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ щодо задоволення клопотання поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подане клопотання, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 11.02.1999 року у справі № 1-54/99 ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією усього особистого майна.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 24.05.1998 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Право власності на зазначену квартиру ОСОБА_5 набув після набрання законної сили вироком Франківського районного суду м.Львова від 11.02.1999.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції від 09.07.2001 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 23.05.2001 року Франківським районним судом м.Львова про конфіскацію всього особистого майна ОСОБА_5 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 , а саме частку квартири АДРЕСА_2 .

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №330968709 від 02.05.2023 року, зареєстроване обтяження №4339665 Першою Львівською державною нотаріальною конторою 11.01.2007 року; підстава обтяження - постанова С-1, 09.07.2001, ВДВС Франківського рай.упр.юст., вх.2384; об`єкт обтяження квартира - частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15, викладеного у постанові від 24.12.2015 року, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, кримінальної справи, доказів наданих сторонами у суду відсутні будь-які відомості щодо виконання вироку Франківського районного суду м.Львова від 11.02.1999 року в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна засудженого ОСОБА_5 .

Разом з тим, прокурором та органом ДВС не доведено, а судом не встановлено, що засуджений ОСОБА_5 ухилявся від відбування покарання, призначеного йому за вказаним вироком, тобто, відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу давності виконання вироку.

Відповідно до ст. 48 КВК України виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Питання звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку належать до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а тому дане питання підлягає вирішенню відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України (інші питання).

Враховуючи вищенаведене, оскільки встановлений законом строк давності виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна закінчився, суд приходить до висновку про те, що слід звільнити ОСОБА_5 від подальшого відбування частини невідбутого додаткового покарання у виді конфіскації всього особистого майна, у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку Франківського районного суду м.Львова від 11.02.1999 року у справі №1-54/99.

Щодо вимог клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ст.173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які небули присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до ч.3 ст.535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Таким чином, КПК урегульовано питання накладення слідчим суддею арешту на майно, а також оскарження ухвали слідчого судді про накладення такого арешту.

Разом з тим, предметом розгляду у даній справі є оскарження дій державного виконавця щодо не зняття накладеного державним виконавцем арешту в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість ст.287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК України не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2020 року по справі №823/564/17.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 12.12.2018 року у справі №757/61236/16-ц, від 27.03.2019 року у справі №586/77/17, від 19.06.2019 року у справі №383/493/18.

Статтею 537 КПК України урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання.

Крім того, положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, розгляд питання скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, не передбачений за правилами КПК України, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, оскільки подана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити, що не позбавляє можливості заявнику звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 372, 376, 537 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та скасування арешту майна задоволити частково.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання ухвалою законної сили, від відбування частини невідбутого додаткового покарання у виді конфіскації всього особистого майна, у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку Франківського районного суду м.Львова від 11.02.1999 року у справі №1-54/99.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 05.12.2023 року.

Суддя ОСОБА_1