УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ відділу поліції № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000712 від 02.11.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 01.11.2023 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , побачив раніше незнайому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час заходила до під`їзду №3 зазначеного будинку, та в лівій руці тримала свою жіночу сумку чорного кольору, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме: жіночу сумку, яку тримала ОСОБА_8 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , в умовах дії воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», і який діє по теперішній час, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, умисно, пройшов слідом за ОСОБА_8 до приміщення під`їзду №3, за адресою: АДРЕСА_3 , де в подальшому шляхом ривка вирвав з лівої руки потерпілої ОСОБА_8 жіночу сумку чорного кольору, вартістю 899 гривень, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1500 гривень, 100 доларів США, що станом на 01.11.2023 року відповідно до курсу НБУ становить 3628 гривень 12 копійок, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії та номер НОМЕР_1 , після чого почав бігти з місця вчинення злочину, утримуючи викрадене майно і не реагуючи на законну вимогу потерпілої про повернення викраденого майна.

В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 6027 гривень 12 копійок.

За викладених обставин, 03.11.2023 року о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано згідно ст. 208 КПК України та 04.11.2023 рокуповідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , обґрунтовуючи його тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків.

В судовому засіданні -

Прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_4 вчиняв злочин не один, у нього був спільник, якого орган досудового розслідування відпустив та допитав лише у якості свідка. ОСОБА_4 є неповнолітнім, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, відповідно до чого захисник просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його батьків та зазначив, що батько буде доставляти підозрюваного до органу досудового розслідування та суду за першою вимогою.

Законний представник підозрюваного просив не застосовувати до його сина запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний зазначив, що з пред`явленою йому підозрою погоджується та щодо обрання йому запобіжного заходу підтримав думку свого захисника.

Слідчий суддя вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали додані в обґрунтування клопотання, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 04.11.2023 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення; протоколом допиту в якості потерпілого ОСОБА_8 , яким встановлено обставини події та опис правопорушників; протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілій ОСОБА_8 під час якого остання впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_9 , яким встановлено за яких обставин його знайомий ОСОБА_4 вчинив злочин; протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 під час якого останній впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила злочин; слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_9 , під час якого останній деталізував обставини безпосередньо після вчинення ОСОБА_4 ; протоколами огляду місця події, якими виявлено вилучено викрадене майно потерпілої.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Слідчий суддя вважає, що надані прокурором матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину (позбавлення волі на строк від семи до десяти років), а також те, що підозрюваний з місця вчинення злочину зник та переховувався від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на наступне: підозрюваний ОСОБА_4 є неповнолітнім, з пред`явленою йому підозрою погоджується, вину визнає, раніше не судимий, має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та значно зменшує ризик переховування.

Також, слідчий суддя погоджується із стороною обвинувачення та вважає доведеним прокурором існування в рамках даного провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідка в рамках кримінального провадження, оскільки свідком є його близький знайомий, а тому він може на нього впливати з метою схилення його не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідок безпосередньо судом допитаний не був, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

В частині посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя пришов до висновку, що вказані ризики не доведені стороною обвинувачення, з огляду на те, що у клопотанні слідчим та у судовому засіданні прокурором не було зазначено які саме речі може знищити, сховати або спотворити підозрюваний та не обґрунтовано яким чином підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню.

Попри вищевказані встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 для забезпечення його належної процесуальної поведінки впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість злочину, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути єдиною підставою для застосування відносно неї виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, слідчий суддя надає належну правову оцінку обставинам ймовірного вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому тяжкого злочину, а також відомостям щодо його особи, а саме: як встановлено в судовому засіданні підозрюваний є неповнолітнім, з пред`явленою йому підозрою погоджується, вину визнає, раніше не судимий, має постійне місце проживання, що в сукупності, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, слідчий суддя наголошує на тому, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, зобов`язання підозрюваного цілодобово не залишати приміщення домоволодіння цілодобово, унеможливить вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, а також впливу на свідка в рамках кримінального провадження.

В свою чергу покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000712 від 02.11.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 01.01.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 01.01.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1