ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5346/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1550/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 348 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000508 від 30.03.2023 за статтею 348 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 18.11.2023 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку, захисник посилається на те, що повний текст оскаржуваної ухвали отримав в суді 28.09.2023, а обвинувачений, за інформацією захисника, не отримав.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України є лише припущенням слідчого, прокурора та суду, їх наявність не підтверджена належними доказами. Суду та прокурору на момент розгляду питання про продовження строку тримання під вартою були відомі дані про особу обвинуваченого, а саме: ОСОБА_6 постійно проживає в м. Харкові, має посвідку на постійне проживання, одружений з ОСОБА_8 , з початку збройної агресії РФ проти України вступив до ТРО, є військовослужбовцем Збройних Сил України. За місцем роботи характеризується позитивно, користується повагою товаришів по службі, має постійний дохід, раніше не судимий, майнова або будь-яка інша шкода відсутня. Вказані відомості суд не аналізував, як підставу для застосування більш м`яких запобіжних заходів. З 30.03.2023 ОСОБА_6 до дня застосування до нього запобіжного заходу, а саме до 03.05.2023 знаходився в м. Харків, спроб втекти від слідства не здійснював, таку ж позицію займає і на даний час. Належна поведінка обвинуваченого та позитивні відомості про його особу свідчать про відсутність намірів переховуватися від органу досудового розслідування або суду. Судом не спростовані доводи сторони захисту, викладені в клопотанні про застосування іншого запобіжного заходу. Дане клопотання судом не розглянуто, йому не надано правової оцінки.

Апеляційна скарга захисника не містить клопотання про особисту участь обвинуваченого при розгляді апеляційної скарги.

Прокурор та захисник, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до суду апеляційної інстанції не прибули. Від прокурора надійшла заява про проведення апеляційного розгляду без його участі.

Відповідно до статтей 405, 422-1 КПК України неявка прокурора та захисника не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи клопотання про поновлення апеляційного строку та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для поновлення захиснику строку на апеляційне оскарження ухвали та залишення його апеляційної скарги без задоволення.

Враховуючи, що доводи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо дати отриманням ним копії повного тексту ухвали не спростовуються наданими матеріалами, а наявність повного тексту судового рішення необхідна для належного мотивування апеляційної скарги, клопотання захисника про поновлення апеляційного строку підлягає задоволенню. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим кримінальному правопорушенні, дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого статтею 348 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі. Обвинувачений є уродженцем Бєлгородської області РФ, громадянин РФ, командир взводу МТЗ ВЧ МО України. Враховуючи наведене, небезпідставними є доводи прокурора про те, що під загрозою можливого покарання, обвинувачений може залишити територію України, в тому числі виїхати на тимчасово непідконтрольну територію. Будучи військовослужбовцем, маючи навички у користуванні вогнепальною зброєю, обвинувачений може вчинити дії, передбачені пунктами 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Обставини інкримінованого злочину, який був вчинений у громадському місці стосовно працівників правоохоронного органу та загрожував життю і здоров`ю останніх, з використанням вогнепальної зброї, вказують на підвищену суспільну небезпечність діяння, а тому у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на інших учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_6 постійно проживає в м. Харкові, одружений з ОСОБА_8 , з початку збройної агресії РФ проти України вступив до ТРО, є військовослужбовцем, має постійний дохід, раніше не судимий, спроб втекти від слідства не здійснював. Разом з тим, наведені дані, що характеризують особу обвинуваченого, не виключають наявності встановлених ризиків та не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами захисника про те, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України є припущенням слідчого, прокурора та суду, оскільки їх наявність об`єктивно вбачається з встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого.

Ізоляція від суспільства дозволяє найбільш продуктивно забезпечити мету, яка досягається запобіжними заходами, зокрема для запобігання спробам ухилитися від суду, враховуючи, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені тільки призначений на 16.10.2023, свідки та потерпілі у кримінальному провадженні безпосередньо судом ще не допитані. За вказаних обставин, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків та потерпілих з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, що існували на час продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, чинити вплив на потерпілих та свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність. Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою. Захисник вказує, що суд першої інстанції не розглянув клопотання сторони захисту про застосування іншого запобіжного заходу. Слід зауважити, що апеляційний суду в порядку статті 422-1 КПК України перевіряє наявність та обгрунтованість підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в даному випадку знайшло підтвердження. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суд врахував позицію сторони захисту, яка заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, надав оцінку доводам захисника про відсутність ризиків. З огляду на встановлені обставини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Враховуючи значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, підстав для скасування якої за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року задовольнити.

Поновити захиснику строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: