1Справа № 335/6659/23 1-кп/335/729/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 05.06.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, розлученого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

1)22.11.2005 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 309, КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

2)03.10.2011 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 345, 71 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком 1 рік 11 місяців 10 днів. 05.01.2012 звільнений у зв`язку з відбуттям терміну покарання;

3)03.07.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

4)04.12.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.309, ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком 2 роки 1 місяць. Звільнений 18.06.2014 на підставі ст. 7 ЗУ «Про амністію»;

5)15.04.2020 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна;

6)16.08.2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2020, та остаточно визначено покарання виді 7 років 10 місяців 14 днів позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений по відбуттю покарання 28.09.2022,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 05.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ухвали судді від 01.08.2023 у даному кримінальному провадженні було призначено судовий розгляд кримінального провадження та вирішено питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Додатково відповідно до ухвали суду від 24.08.2023 було вирішено питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

Перед судовим засіданням прокурор надала клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовженого відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення. Також обвинувачений був неодноразово засуджений, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Загалом сторона обвинувачення вважає, що на цей час існують ризики, які визначені пп.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи наведене, прокурор вважає, що до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та викладені в ньому доводи. Додатково зазначила, що кримінальне провадження знаходиться саме на стадії дослідження обставин та перевірки їх доказами, не були допитані свідки. Тому, ризики, які визначені п.п. 1 та 5 ст. 177 КПК України є наявними. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового арешту, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. При цьому суд враховує пояснення представника потерпілого надані ним у судовому засіданні від 10.10.2023.

Захисник ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу заперечував, вказав на те, що ОСОБА_4 загалом визнав свою вину в скоєнні зазначеного злочину, активно сприяв його розкриттю. Додатково вказав на те, що обвинувачений має як зареєстроване місце проживання, так і фактичне місце проживання з його родиною, а саме матір`ю та дочкою, з якими у нього склалися міцні соціальні зв`язки. Після звільнення з місць позбавлення волі в серпні 2022 ОСОБА_4 не мав змоги працевлаштуватися через воєнний стан у державі, але мав тимчасові заробітки від робіт за наймом та таким чином утримував сім`ю. Просив в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою врахувати пояснення гр. ОСОБА_6 , яка доводиться обвинуваченому матір`ю та була допитана у судовому засіданні. Також вказав, що після допиту представника потерпілого з`ясувалося, що останній взагалі не вважає, що його підприємству була завдана матеріальна шкода, оскільки майно було повернуто і вартість його є незначною, а саме приблизно 700 грн.. Просив врахувати, що фактично скоєно замах на крадіжку і дійсно прямої шкоди потерпілій стороні завдано не було. За всі попередні злочини його підзахисний відповів у встановленому законодавством порядку, тому не можна ці судимості ще раз враховувати при вирішенні питання щодо запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив тримання під вартою можливо змінити на домашній арешт. Свідків за даним кримінальним провадженням він не знає і впливати на них не буде. Переховуватися намірів не має, оскільки в нього є сім`я та він має постійне місце проживання.

В судовому засіданні від 24.08.2023, в порядку ч. 4 ст. 193 КПК України, була допитана гр. ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_4 .. Вказала на те, що її син є доброю людиною, але легко попадає під вплив сторонніх осіб. Раніше мав проблеми зі вживанням наркотичних засобів, але на теперішній час їх не вживає, але іноді може вживати алкогольні напої. Після вживання алкогольних напоїв не агресивний, відразу йде спати. Її онука ОСОБА_7 , 2010 року народження, приходить часто до них у гості, може іноді деякий час проживати з ними. ОСОБА_8 після звільнення з місць позбавлення волі намагався заробляти якісь кошти, але вона на них не претендувала, оскільки отримує пенсію і їй додатково фінансово допомагає колишній чоловік, який доводиться ОСОБА_4 відчимом. Рідний батько обвинуваченого помер. Такі часті судимості свого сина пояснює тим, що він не може за себе постояти, не має своєї думки, часто на нього мала вплив його компанія друзів. Вона не заперечує того, щоб її син проживав разом з нею та приймав участь у вихованні своєї малолітньої дочки.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали надані сторонами кримінального провадження в межах розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приходить до наступних висновків.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження відповідно до ухвали суду від 24.08.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було продовжено строк дії застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, однак судове слідство по даному провадженню не закінчено і потребує часу для його розгляду.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд заклопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 років до 8 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 розлучений, має малолітню дитину, не працевлаштований, має зареєстроване та фактичне місце проживання у м. Запоріжжя, де він мешкає з матір`ю. Наразі встановлено, що його дочка здебільшого проживає у його сім`ї, обвинувачений виказує наміри піклуватися про свою дитину та приймати участь у її вихованні.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно мав судимості, відбував покарання.

Востаннє ОСОБА_4 був засуджений 16.08.2022 відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано до вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2022 за ч. 2 ст. 187 КК України та остаточно призначено 7 років 10 місяців 14 днів позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 29.08.2022, але менше ніж через рік після звільнення, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За матеріалами провадження обвинувачений має зареєстроване та фактичне місце проживання в м. Запоріжжі. Виказав намір офіційно працевлаштуватися для забезпечення благополуччя своєї сім`ї.

При цьому суд вважає, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існують з боку останнього ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинити інший злочин.

На теперішній час з пояснень обвинуваченого вбачається повне визнання вини.

Враховуючи пояснення представника потерпілого, суд звертає увагу на те, що викрадення майна не завдало суттєвої матеріальної шкоди підприємству та фактично відразу було повернуто власнику. Вартість такого майна є незначною.

З наданих документів стороною захисту документів та пояснень гр. ОСОБА_6 встановив, що ОСОБА_4 дійсно проживає з матір`ю та має малолітню дочку, якій намагається допомагати у придбанні одягу та продуктів харчування. На теперішній час, дитина більшість часу проживає у родині батька.

Як зазначалося, то відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п.1,3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», п.п. 61, 62 питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст.177,178,183 КПК України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченими, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Обвинувачений перебуває під вартою з червня 2023 року.

Зважаючи, що судом дослідженні письмові матеріали, допитано представника потерпілого, суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою.

Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде незаконно впливати на свідків або переховуватись від суду та приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для запобігання доведеним ризикам, а саме можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 194, 202, 205, 322, 331, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Оголосити перерву в судовому засіданні в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 05.06.2023, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до 07 листопада 2023 року о 13 год. 00 хв. для виклику свідків.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження та свідків.

Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домашній арешт у певний період доби без застосуванням електронних засобів контролю.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.

Зобов`язати ОСОБА_4 невідкладно прибути до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_4 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та наслідки їх невиконання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду чи прокурора за першою вимогою;

- не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 20.00 год. до 07.00 год. наступної доби, без дозволу прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити до 20 грудня 2023 року.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до відділення поліції №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області (вул. Посадочна, 4А, м. Запоріжжя).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 25.10.2023 та проголошено о 09.00 год.

Суддя: ОСОБА_1