Справа №557/1790/23
Провадження №1-кс/557/293/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Гоща клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 15 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ віддлення поліції №5 Рівненського районного управлінння Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування, вказує, що 14 жовтня 2023 року о 16 год. 14 хв., зі служби «102» надійшло повідомлення О/У СКП ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , (тел. (097) 205 96 - 40) про те, що у АДРЕСА_1 , було зупининено водія ОСОБА_3 , 1993 р.н., жителя АДРЕСА_2 , який на вантажному автомобілі «ЗІЛ 431412», д.н.з. НОМЕР_1 , перевозив деревину у вигляді рубаних дров породи вільха без відповідних документів. В подальшому, даний вантажний автомобіль з наявною у ньому деревиною, було вилучено на територію ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Слідчим відділенням ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за даним факту зареєстровано кримінальне провадження №0000271 від 15 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 від 15 жовтня 2023 року, ватажний автомобіль з наявною у ньому деревиною невідомої породи, визнано в якості речових доказів в кримінальному провадженні №0000271 від 15 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

У зв`язку із цим, з метою збереження речових доказів шляхом запобігання можливості їх приховування, знищення, передачі, відчуження виникла необхідність в проведенні такої слідчої дії, як накладення арешту на майно.

А тому, просить накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучене згідно протоколу огляду 14 жовтня 2023 року, а саме: вантажний автомобіль з наявною у ньому деревиною невідомої породи, який відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 . На даний час транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_3 , 1993 р.н., жителя АДРЕСА_2 , обмеживши право особи у відчуженні, розпорядженні та користуванні ними та залишити їх зберігатися у відділенні поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, за адресою смт. Гоща, вул. Застав`я, 11, до завершення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000271.

Старший слідчий СВ віддлення поліції №5 Рівненського районного управлінння Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої клопотання просить задовольнити з підстав викладених в ньому та розгляд клопотання проводити у його відсутності.

Особа в якої перебувало у користуванні вищевказане майно ОСОБА_3 , в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, з огляду на те, що деревина була придбана законним шляхом та надав підтверджуючі документи.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

15.10.2023 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0000271, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

14.10.2023 о 16 год. 40 хв. розпочато слідчу дію - огляд місця події, що підтверджується відповідним протоколом. Вказана слідча дія здійснена старшим слідчим СВ віддлення поліції №5 Рівненського районного управлінння Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 . Предметом огляду за вказаним протоколом огляду місця події автомобіль марки «ЗІЛ 431412», д.н.з. НОМЕР_1 , з деревиною у вигляді рубаних дров.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 14.10.2023, останній надав згоду на проведення огляду вантажного автомобіля«ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 з деревиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 вказаної статті, визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України , у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обгрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що деревина та вантажний автомобіль є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та необхідні для проведення слідчих дій і можливої подальшої конфіскації, і мають значення як речові докази, тому на це майно слід накласти арешт для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження, з метою його збереження як речового доказу по даному кримінальному провадженні, і з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Однак, в судовому засіданні слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи був автомобіль знаряддям вчинення злочину, а лісодеревина його предметом, так як ОСОБА_3 у судовому засіданні подав товаро-транспортну накладну, яка підтверджує законність набуття права власності на деревину (серії РПА №420303 від 29.05.2023), а тому, слідчий суддя приходмть до переконання, що набута деревина не була здобута злочинним шляхом.

Крім того, як вбачається з клопотання, слідчий ОСОБА_4 просить накласти арешт на деревину, не зазначаючи при цьому точну її кількість, довжину та діаметри колод, що є порушенням вимог Кримінального процесуального закону України.

Отже, зазначені документи не підтверджують доводи слідчого про те, що деревина є предметом злочину, а вантажівка, яким перевозилася лісодеревина - знаряддям вчинення злочину.

Враховуючи вищенаведене, за відсутності пред`явлення будь-яким особам підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, інших обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не є обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч.ч. 1-4 ст. 170, ч. 3 ст. 171 КПК України, не вказано підстави і мета такого арешту, та відповідне обґрунтування необхідності саме такого арешту, у тому числі не вказані родові ознаки та інший опис, ідентифікаційні ознаки майна, а саме: кількість деревини, довжина та діаметри колод тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказане, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав вважати, що виявлене та вилучене майно може бути доказом злочину, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, під час кримінального провадження, а тому у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131,132,167,170-175 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 15.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу слідчого органу досудового розслідування відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області повернути:

- ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_2 , тимчасово вилучене згідно протоколу огляду місця події від 14.10.2023 року майно, а саме:

- вантажний автомобіль з наявною у ньому деревиною невідомої породи, який відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Ухвала в частині повернення майна у відповідності до ч.3 ст. 173 КПК України підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1