Провадження № 1-кп/761/1609/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0007264, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0007264, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2020, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 17.11.2020, приблизно о 07 год., ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі руху по проїзній частині вул. Д. Щербаківського зі сторони проспекту Перемоги в напрямку вул. Естонська та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 1/8 по вул. Д. Щербаківського в м. Києві.

Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 ОСОБА_6 проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід, вчасно не зреагував та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , яка рухалась зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переходу та допустив на неї наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_6 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пішоходу ОСОБА_4 в результаті наїзду автомобілем спричинено тілесні ушкодження у виді закритої травми тазу у вигляді перелому лівої лонної та сідничної кісток; закритої травми правого стегна у вигляді уламкового перелому середньої та нижньої третин стегнової кістки зі зміщенням уламків; закритої травми правої гомілки у вигляді перелому верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

В діях водія автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 2.3. «б», 18.1 Правил дорожнього руху України: п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі; п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що він керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло більше трьох років.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 фактично не заперечувала проти задоволення клопотання, водночас просила звернути увагу, що саме з вини сторони захисту, яка не з`являлася в судові засідання, вказані строки закінчилися.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту.

Судом у відповідності до положень КПК України обвинуваченому роз`яснено підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за наведених у клопотанні підстав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст.49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинив 17.11.2020.

При цьому суд, звертає увагу на те, що в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення заперечував, відтак суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження наступне.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду №552/5595/18 від 29.07.2021 невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відтак, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Зі змісту пред?явленого ОСОБА_6 обвинувачення випливає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується останній, є кримінальним проступком, максимальна санкція за яке передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років.

Також суд бере до уваги, що вищевказане кримінальне правопорушення, яке інкримінуються ОСОБА_6 , вчинене 17.11.2020.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Будь яких відомостей про те, що протягом здійснення кримінального провадження обвинувачений вчиняв дії, направленні на ухилення від суду чи органу досудового розслідування, суду не надані. Відповідно до відомостей, наданих в ході судового розгляду учасниками кримінального провадження, інших кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_6 станом на день розгляду клопотання про звільнення від відповідальності - немає.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, інкримінованого ОСОБА_6 , а саме 17.11.2020 - минуло понад три роки, в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання стоорни захисту з приводу звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_6 - звільненню від кримінальної відповідальності, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування кримінального провадження проводились експертизи.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином, процесуальні витрати щодо проведення експертиз у матеріалах кримінального провадження необхідно віднести на рахунок держави.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_4 до ОСОБА_6 цивільний позов, суд зазначає наступне.

Так, згідно постанови Верховного Суду у справі №161/694/20 від 10.08.2021 закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки судом прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно залишити без розгляду.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284-286, 288, 350, 369-372 КПК України, ст. 49 КК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007264 від 18.11.2020 - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 - залишити без розгляду.

Віднести на рахунок держави процесуальні витрати за проведення:

-судової експертизи №042-1915-2020 від 03.02.2021 у сумі 1796 грн. 90 коп.;

-судової експертизи №СЕ-19/111-21/8845-ІТ від 25.02.2021 у сумі 1634 грн. 50 коп.

Речові докази:

-куртку темного синього кольору марки «Yubeizi» з пошкодженнями та слідами на ній, жіночі шкіряні чоботи чорного кольору марки «Santini», які повернуті на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 - залишити у користуванні потерпілої.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1