ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження №0000190 від 17 березня 2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, 31 грудня 2022 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , які розташовувались на території АДРЕСА_2 , та був відсутній в місці несення військової служби до 12 січня 2023 року.

Крім цього, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, 19 січня 2023 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 які розташовувались на території Вознесенівського району, міста Запоріжжя, та був відсутній в місці несення військової служби до 31 січня 2023 року.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану (в редакції чинній до 26.01.2023).

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, відповідно до яких він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та повністю підтвердив обставини за яких вчинив дане кримінальне правопорушення. Пояснив, що дійсно він за наведених в обвинувальному акті обставин 31 грудня 2022 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , які розташовувались на території АДРЕСА_2 , та був відсутній в місці несення військової служби до 12 січня 2023 року. Крім того, 19 січня 2023 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , які розташовувались на території АДРЕСА_2 , та був відсутній в місці несення військової служби до 31 січня 2023 року.

Також зазначив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій та щиро розкаюється у вчиненому, просив суд не призначати йому суворе покарання, зазначив, що бажає продовжувати службу.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення визнане судом повністю доведеним, воно ніким не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану (в редакції чинній до 26.01.2023).

Так, відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 характеризується позитивно.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, бажання продовжувати військову службу та виконувати свої обов`язки військовослужбовця.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, при призначення виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі ніж передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме один рік позбавлення волі, а також просив застосувати ст. 58 КК України при призначення покарання, та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 із застосуванням ст.ст. 69, 58 КК України у виді службового обмеження строком на 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення у розмірі 10 відсотків.

При цьому, враховуючи вищевказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 зокрема тієї обставини, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , зважаючи на наявність у нього міцних соціальних зв`язків та місця проживання/реєстрації, бажання обвинуваченого продовжувати військову службу, на переконання суду, перевиховання і виправлення ОСОБА_3 цілком можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням останньому покарання запропонованого стороною обвинувачення.

Таке покарання стосовно ОСОБА_3 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирати.

Даних щодо наявності речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі ніж передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме один рік позбавлення волі та на підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді службового обмеження строком на 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення у розмірі 10 (десять) відсотків.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1