Справа № 738/1453/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/121/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що позитивні зміни в поведінці засудженого, дотримання ним розпорядку дня, відсутність діючих стягнень свідчать про те, що останній став на шлях виправлення, але не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи. Також, відсутні дані, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Не погодившись з рішенням суду засуджений звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги його клопотання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати його виправлення та доцільність подальшого перебування в місцях позбавлення волі є помилковими, оскільки він являється інвалідом 3 групи з протипоказаннями до тяжкої фізичної праці і йому адміністрацією установи не пропонувалося жодна робота. Після переведення до відділення мінімальної безпеки дізнавшись про можливість роботи прибиральником, був працевлаштований, однак, незважаючи на сумлінне ставлення до праці, незважаючи на інвалідність не було враховано судом першої інстанції.

Також вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що під час відбуття покарання він відшкодував матеріальні витрати у кримінальному провадженні, брав активну участь у роботах по благоустрою установи та поліпшенню житлово-побутових умов, мав заохочення, брав участь у заходах виховного та культурно-масового характеру.

Вважає, що своєю поведінку та ставленням до праці довів своє виправлення.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 прокурор просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи слідує, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» не завжди була сумлінною, останній за зберігання грошових коштів у розмірі 600 грн 02 серпня 2022 року отримав стягнення у вигляді попередження, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, після розподілу з дільниці КДІР бажання працювати не виявляв, виконує обов`язки прибиральника з 04 січня 2023 року, отримав одне заохочення 12 липня 2023 року за дотримання встановлених правил поведінки та сумлінне ставлення до праці.

Також, в матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколом №22 від 30 листопада 2022 року та протоколом №4 від 17 лютого 2023 року ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтею 82 КК України оскільки засуджений відповідно не стає та не став на шлях виправлення.

Згідно з витягом з рішення комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_7 в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України, (протокол №14 від 06 червня 2023 року).

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Дослідивши дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , місцевий суд дійшов правильного висновку, що останній став на шлях виправлення, але на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення позитивні зміни в його поведінці не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Колегія суддів погоджуючись з висновком місцевого суду вважає, що в поведінці засудженого відсутня динаміка, яка б свідчила про його бездоганне виправлення та перевиховання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 на ряд обстиавн, які на його думку свідчать про його виправлення, були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, і місцевий суд, обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку, що наявність вони не являються підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4