Провадження № 11-кп/824/4229/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

представника потепілих - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року, щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добеле, Латвія, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неофіційно працюючого майстром з ремонту, вдівця, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2009 р.н., з 13.04.2022 року призваного по мобілізації, стрільця першого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого (в силу вимог ст. 89 КК України),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов, поданий потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 341 966 грн. 26 коп. в рівних частинах, а саме 113988 грн. 75 коп. кожному; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 800 000 грн., на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн., на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_14 , 29.03.2022 року приблизно о 10 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «АUDI A4», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині просп. М. Бажана в м. Києві, зі сторони вул. Ревуцького, наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з Харківською площею, зі швидкістю не менш ніж 100,2 км/год., яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год.

В цей час, ОСОБА_15 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21101», д.н.з. НОМЕР_3 (в салоні якого на задньому сидінні розташовувалась пасажир ОСОБА_16 ), перебуваючи на регульованому перехресті Харківської площі у м. Києві, після увімкнення зеленого (дозволяючого рух в його напрямку) сигналу світлофору, відновив рух по колу прямо, наближаючись зліва до смуги руху автомобіля марки «АUDI A4», д.н.з. НОМЕР_2 .

Під час руху ОСОБА_11 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «е» п. 8.7.3, п. п. 8.10, 12.1 та 12.4 ПДР України: - 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - п.2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: - підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п. 8.7.3 сигнали світлофора мають такі значення: - підпункт «е»: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; - п.8.10: у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещувальною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів; - п.12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; - п.12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_11 , виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи технічно справним автомобілем марки «АUDI A4», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині просп. М. Бажана в м. Києві, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість руху в межах дозволеної, порушуючи понад вдвічі швидкісний режим, наближаючись до світлофорного об`єкту, який перебував в полі його зору та усвідомлюючи, що для його напрямку руху увімкнений червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору, будучи зобов`язаним у такому випадку зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, виїхав на перехрестя з Харківською площею в м. Києві, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21101», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який виїхав на перехрестя на зелений (дозволяючий рух в його напрямку) сигнал світлофору.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21101», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забій головного мозку, важкого ступеня з формуванням гострої субдуральної гематоми зліва та справа, субдуральний крововилив, забій м`яких тканин голови, перелом задніх структур хребця С2, перелом поперечних відростків h1, h3, I4, I5, травматичний розрив матки, (вагітність 31 тиждень), передчасне відшарування нормально розташованої плаценти, заочеревенна гематома справа, розходження крижово-клубових зчленувань, розрив симфізу, перелом правої плечової кістки в н/3 (за даними медичної карти стаціонарного хворої), зрощений перелом правої плечової кістки, зрощенні пошкодження крижово-клубових та лонного зчленування, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20 год. 20 хв., померла в приміщенні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».

Смерть ОСОБА_16 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «е» п. 8.7.3, п. п. 8.10, 12.1 та 12.4 ПДР України водієм ОСОБА_11 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання на більш м`яке та співрозмірне діянням та особі обвинуваченого, а саме: звільнити ОСОБА_11 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, направити ОСОБА_11 для подальшого проходження військової служби в свою військову частину (або в будь-яку іншу) під час мобілізації, на особливий період з метою подолання військової агресії рф на території України, в частині цивільного позову в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим відмовити.

Захисник вказує, що при призначенні ОСОБА_11 покарання судом не враховано пом`якшуючі обставини, які впливають або можуть впливати на призначення більш м`якого покарання, зокрема й надання (відразу) медичної допомоги у спосіб проведення штучного диханні потерпілій , те, що скоєння злочину відбулось внаслідок збігу тяжких обставин, пов`язаних з війною (потреба в негайній доставці зброї, боєприпасів) та знаходженням ОСОБА_11 під впливом сильного душевного хвилювання за життя своїх військових побратимів у разі з запізненням ним по підвозу боєприпасів. Також захисник вказує, що присутнє порушення правил дорожнього руху іншим водієм, що в якійсь частині винуватість за події покладається не тільки на обвинуваченого, а й на водія ОСОБА_15 , що при врахуванні цього може пом`якшувати покарання для обвинуваченого. Крім того, захисник зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_11 неодноразово повідомляв про намір повернення на фронт для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з метою подолання військової агресії рф та перерахування всіх грошових коштів на відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілій стороні.

Щодо розміру стягнутої моральної шкоди захисник вказує, що суд не спростував доводів й не навів відповіді на аргументи сторони захисту про істотне порушення правил п.6 ч.2 ст. 242 КПК та про відсутність експертного висновку з указаного питання, у ході судового розгляду не з`ясував обставини, що стосуються майнового стану ОСОБА_11 , а саме те, що він має на утриманні неповнолітню доньку та після обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою позбавлений можливості отримувати будь-які щомісячні доходи, а інших доходів немає, крім того, суд не врахував, що злочин, за який засуджено ОСОБА_11 , за формою вини є необережним.

Крім того, захисник подав заяву, в якій просить про часткове скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_11 , а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі, наводячи обґрунтування, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілих та представника потерпілих, які проти неї заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило смерть потерпілої, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та які учасниками судового провадження не оспорюються.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України,

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги захисника, в частині призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, а саме грубе порушення Правил дорожнього руху щодо швидкісного режиму та проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофора в даних умовах дорожньої обстановки - складне велике перехрестя, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, вибачався перед потерпілими, висловив готовність нести покарання за скоєне; дані про особу винного, який згідно останньої характеристики за місцем несення служби характеризується виключно позитивно, вдівець, на утриманні має неповнолітню дитину 2009 р.н., на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, непогашених чи незнятих судимостей не має. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття та часткове відшкодування шкоди, обставин, що обтяжують покарання, не встановив.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в максимальних межах, встановлених для даного виду покарання.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки досліджені судом в сукупності обставини свідчать про неможливість його виправлення без реального відбуття покарання.

При цьому, зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення правил дорожнього руху іншим водієм, що в якійсь частині винуватість за події покладається не тільки на ОСОБА_11 , а й на водія ОСОБА_15 , є неспроможними, оскільки були ретельно перевірені судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги про те, що скоєння злочину відбулось внаслідок збігу тяжких обставин, пов`язаних з війною (потреба в негайній доставці зброї, боєприпасів) та знаходження ОСОБА_11 під впливом сильного душевного хвилювання за життя своїх військових побратимів у разі з запізненням ними по підвозу боєприпасів є голослівними, оскільки нічим не підтверджені та під час судового розгляду не встановлені.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання та свідчили б про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не наведено та за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Також колегія суддів вважає, що пред`явлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов до ОСОБА_11 вирішений судом першої інстанції за правилами, встановленими в Главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих, суд першої інстанції належним чином врахував весь комплекс моральних страждань, які були спричинені потерпілим внаслідок винних дій ОСОБА_11 . Зокрема суд врахував, що потерпілі понесли моральні страждання, пов`язані з розладом нормального життя у зв`язку з нервовою напругою, психологічними стражданнями, переживаннями, оскільки батьки втратили доньку та ненародженого онука, а чоловік - дружину та ненародженого сина, при цьому в родині були тісні сімейні відносини, а через непоправні наслідки вчиненого потерпілі не зможуть відновити своє попереднє життя. З огляду на вказане, з урахуванням глибини страждань потерпілих, виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, суд вважав за можливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 - 1 000 000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_8 - 800 000 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_7 - 500 000 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

У зв`язку із залишенням вироку суду щодо ОСОБА_11 без змін заява захисника ОСОБА_10 про часткове скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_11 , а саме на житловий будинок - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року щодо ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя