Номер провадження:1-кс/521/3985/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката-захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000604 від 06.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021 якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення умисно вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовими розслідуванням час та місце, однак не пізніше початку вересня 2023 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробив злочинний план, згідно якого здійснював ряд дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, доведення таких дій до кінцевого результату та керівництво такими діями.

При цьому, ОСОБА_6 , розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, потребує залучення інших осіб, які будуть об`єднані загальною метою - отримання незаконного прибутку, не пізніше початку вересня 2023 року, відповідно до розробленого плану, вступила у злочинну змову із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка являлась особою з інвалідністю та яка повинна була виступати у ролі нареченої при реєстрації актів цивільного стану із чоловіками призовного віку. При цьому, у подальшому, після укладення фіктивного шлюбу, тобто без мети створення сім`ї, народження дітей, спільного проживання, створення спільної власності, а також виникнення шлюбних прав та обов`язків особи призовного віку в якості супровідної особи мали б змогу перетнути державний кордон України разом із своєю законною дружиною, якою власне і виступала ОСОБА_7 - особа з інвалідністю.

Так, за встановленими в ході досудового розслідування обставинами, ОСОБА_6 , починаючи з початку вересня 2023 року, діючи у групі з ОСОБА_7 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, відповідно до розробленого плану, у невстановлений в ході досудового розслідування час та спосіб познайомилася із особою призовного віку, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому у подальшому запропонувала організувати незаконне переправлення його через державний кордон України, визначивши у якості способу здійснення реєстрації фіктивного шлюбу між останнім та ОСОБА_7 , яка являлась особою із інвалідністю, що у подальшому давало підставу безперешкодного переправленню його через державний кордон.

У подальшому, на початку вересня 2023 року, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_7 , за допомогою мобільного зв`язку зв`язалася із ОСОБА_8 , та в ході особистої розмови повідомила останньому про те, що зможе організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України. Одночасно ОСОБА_6 роз`яснила ОСОБА_8 , що організація незаконного переправлення через державний кордон буде здійснюватися шляхом реєстрації його фіктивного шлюбу із особою з інвалідністю, що у подальшому давало підставу безперешкодного переправленню його через державний кордон. Разом із цим, ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_8 про те, що переправлення його через державний кордон буде коштувати 4500 доларів США, на що останній погодився. Окрім цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погодились надати свої повні анкетні дані ОСОБА_6 для здійснення їх подальшої реєстрації фіктивного шлюбу.

Надалі, ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_7 домовились щодо особистої зустрічі із ОСОБА_8 , та у подальшому неодноразово зустрічалась із ним протягом вересня, жовтня та листопада 2023 року у м. Одесі, під час чого ОСОБА_6 визначилась із ОСОБА_8 та особою із інвалідністю ОСОБА_7 , що посприяє через один з органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації фіктивного шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що, у свою чергу, надасть ОСОБА_8 можливість виїхати за межі України, супроводивши його законну дружину із інвалідністю, за що ОСОБА_8 повинен був передати ОСОБА_6 , яка діяла у групі із ОСОБА_7 , грошові кошти у розмірі 4500 доларів США.

При цьому, ОСОБА_6 , з метою доведення спільного з ОСОБА_7 злочинного умислу до кінця, в ході розмови із ОСОБА_8 , демонструвала останньому свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону, надавала поради та вказівки ОСОБА_8 щодо його дій в момент самого перетинання кордону, шлях його перетину з конкретним зазначенням послідовних дій та морального стану, надавала інші поради щодо незаконного перетину державного кордону, а також запевнила ОСОБА_8 , що вказане свідоцтво про шлюб, укладений із особою з інвалідністю, надасть останньому безперешкодну можливість перетину державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_7 , визначили, що реєстрація фіктивного шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбуватиметься у РАЦСі у м. Київ, про що повідомили останнього, та ОСОБА_8 , надав свою згоду та вони домовилися про здійснення поїздки до м. Києва, обумовивши місце зустрічі на Центральному автовокзалі у м. Одесі на 14.11.2023. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали свої повні анкетні дані та необхідні документи ОСОБА_6 для здійснення їх подальшої реєстрації фіктивного шлюбу.

У подальшому, 14.11.2023 о 06:20 ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення організації та керівництва незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, керуючись корисливим мотивом, бажаючи довести свій злочинний намір, направлений на організацію переправлення особи через державний кордон України, до кінця, перебуваючи біля Центрального автовокзалу у м. Одесі, зустрілися з останнім, та на автобусі Одеса-Київ о 06:40 направилися до м. Київ, де за адресою: м. Київ, вул. Степана Олійника, 21 - ЦНАП Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено фіктивний шлюб та останнім видано свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 , яке забрала ОСОБА_6 , до моменту передачі їй ОСОБА_8 заздалегідь обумовлених грошових коштів.

15.11.2023 о 09:20 годині ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення організації та керівництва незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, керуючись корисливим мотивом, бажаючи довести свій злочинний намір, направлений на організацію переправлення особи через державний кордон України, до кінця, перебуваючи за адресою: м. Одеса, Італійський бульвар, зустрілася з останнім, якому передала свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яке відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» давали ОСОБА_8 право на безперешкодний виїзд за кордон України. Та, ОСОБА_8 , в свою чергу, передав ОСОБА_6 визначені нею грошові кошти у розмірі 3200 доларів США, при цьому ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_8 , що грошові кошти у розмірі 500 доларів СІЛА він повинен буде передати ОСОБА_7 під час здійснення безпосереднього перетину кордону.

Цього ж дня о 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , яка діяла у групі із ОСОБА_7 , було затримано за адресою: м. Одеса, Італійський бульвар, 6 під час передачі ОСОБА_8 їй грошових коштів у розмірі 3200 доларів США за організацію його незаконного переправлення через державний кордон України та її спільну із ОСОБА_7 протиправну діяльність.

Таким чином, ОСОБА_6 , за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

15.11.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується: протоколами допитів свідка ОСОБА_8 , матеріалами оперативних підрозділів, протоколами огляду особи та вручення грошових коштів, протоколами огляду і ідентифікації грошових коштів, протоколами оглядів предметів, протоколами обшуків, протоколом затримання та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Слідчий у клопотанні зазначає, що оскільки маються ризики, передбачені ст.177 КПК України, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підозрюваній слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, наполягали на його задоволенні, зазначивши, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної, зазначивши, що підозра є не обґрунтованою, ризики є лише припущенням, тому враховуючи особу підозрюваної, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, хвору матір, яка потребує операцію, орендує житло, тому просив обрати стосовно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана в судовому засіданні зазначила, що не визнає свою вину у інкримінованому їй злочині, наміру переховуватися не має, просить врахувати, що на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, з батьком яких вона припинила стосунки, а також її допомоги потербує хвора матір.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, підозрювану, думку захисника, дослідивши клопотання, долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно із ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Оцінці слідчим суддею також підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. За таких обставин посилання сторони захисту на відсутність ризиків спростовується наведеним.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість можливого покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою, особу підозрюваної, яка раніше не судима в силу вимог ст.89 КК України, має постійне місце проживання - орендує квартиру за договором оренди, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, хвору матір, яка потребує лікування, тому хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризикам переховування від слідства та суду, знищення будь-яких речових доказів, незаконно впливати на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення нових кримінальних правопорушень, тому приходить до висновку про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у межах строку досудового розслідування з метою запобігання зазначених ризиків .

За таких обставин клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196-197 КПК України, слідчий суддя-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово у межах строку досудового розслідування строком на 60 (шістдесят) діб до 15 січня 2024 року включно за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 такі обов`язки:

-цілодобово не відлучатись за межі приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім необхідності переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 її обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло цілодобово та що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію даної ухвали передати для виконання до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

У застосуванні запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Строк дії ухвали до 15.01.2024 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1