В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження № 0000364 від 27 травня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який проходить військову службу на посаді патрульного за рахунок посади інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прикордонного загону СхРУ військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді патрульного за рахунок посади інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23.05.2022 перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби до моменту самостійного прибуття 20.10.2023 до Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та фактичного припинення вчинення останнім триваючого кримінального правопорушення

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

01 грудня 2023 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 , була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України.

Сторони дійшли згоди щодо покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні просили затвердити дану угоду про визнання винуватості. Вказали, що вказана угода, на їх переконання, відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального законодавства.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, щиро розкаявся, пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку захисника та прокурора щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, встановив наступне.

Кримінальне правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнає себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Обвинуваченому роз`яснено норми ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину у вчиненні якого її обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь,

Також обвинуваченим усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений підтвердив думку щодо затвердження угоди про визнання винуватості, якої він досяг з прокурором.

Суд встановив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а визначене покарання - нормам кримінального закону. Підстав для відмови в її затвердженні судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно з ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, не встановлено.

Суд переконався у добровільності укладання угоди про визнання винуватості і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Сторони угоди вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України, та погодилися на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст. 407 КК України.

Згідно ст.62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк. Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

У судовому засіданні встановлено, що до ОСОБА_5 може бути застосовано ст.62 КК України.

Узгоджені вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого 5 ст. 407 КК України.

20 жовтня 2023 року ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 468-469, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 27 травня 2022 року , яка була укладена 01 грудня 2023 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. ст. 62, 69 КК України, у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 1 дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4,6,7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1