Дата документу 25.09.2023 Справа № 333/3631/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/3631/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1213/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 25 вересня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 діб, тобто до 28 жовтня 2023 року включно, задоволено, визначено розмір застави у сумі 107 360 гривень. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про недоведеність заявлених прокурором ризиків, відсутність у кримінальному провадженні потерпілих та матеріальної шкоди.

Обвинувачений просив зменшити розмір визначеної застави, яка є великою для його родини.

Крім того, звертає увагу на наявність у нього постійного місця проживання, за яким він зареєстрований, та поручителя - його матір.

Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, зазначив про відсутність наміру ухилятися від суду, оскільки повністю визнав провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та має однорічного сина.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення та відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, що свідчить про ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

При цьому, суд не може врахувати наявність у обвинуваченого малолітнього сина у зв`язку з ненаданням документально підтверджуючих доказів.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Крім того, судова колегія звертає увагу на беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих злочинів, що характеризує останнього, як особу схильну до злочинної діяльності, та поряд з незалученістю до суспільно-корисної праці й відсутністю постійного джерела доходу, свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд у своєму рішенні, колегія суддів вважає непереконливими.

Міркування апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд схиляється до думки про обґрунтованість міркувань суду першої інстанції щодо відсутності підстав та вагомих аргументів на користь зміни запобіжного заходу.

Одночасно місцевий суд аргументовано визначив розмір застави, який з огляду на негативну репутацію обвинуваченого, його усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала обвинуваченого від протиправної поведінки та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Колегія не зважає на доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про наявність поручителя - його матері з огляду на відсутність документально підтверджених доказів про готовність вказаної особи виступити в якості поручителя обвинуваченого.

Визнання обвинуваченим своєї провини, відсутність в даному кримінальному провадженні матеріальної шкоди та потерпілих не впливає на висновок суду щодо продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 28 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави в сумі 107 360 гривень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4