Провадження № 1-кс/333/359/24
УХВАЛА

17 січня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000638, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 року слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про продовження підозрюваному:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кіровограді, громадянина України, має середню освіту, одруженого, перебуває на посаді бойового медика 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000638, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_5 призначено на посаду бойового медика 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі вили забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_8 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, ї територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту). ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

05.06.2023 року солдат ОСОБА_5 , отримав направлення на консультацію до невропатолога. У зв`язку із вказаним 06.06.2023 року він вибув з місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 до м. Запоріжжя у медичний центр «Юнімед», з метою отримання консультацій та проведення обстеження.

У подальшому, 06.06.2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин не з`явився до місця несення служби, а саме до місця тимчасової дислокації підрозділі військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 з лікувального закладу, а саме з медичного центру «Юнімед», розташованого у м. Запоріжжі, де він знаходився 06 червня 2023 року з метою проведення обстеження, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, на думку слідчого, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

23.11.2023 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2024 року включно.

На даний час виникла необхідність у продовженні застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку слідчого, встановлені раніше ризики, визначені ст. 177 КПК України (п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), не перестали існувати, не зменшилися та вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 408 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри підозрюваного вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільно залишивши місце несення служби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби.

Ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

При цьому слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 20.01.2024 року. У кримінальному провадженні проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів. Водночас, з метою забезпечення належного виконання завдань кримінального провадження, під час досудового розслідування необхідно:

- встановити та допитати додаткових свідків обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування;

- з урахуванням даних вказаних допитів, повідомити ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри;

- виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- розглянути клопотання сторони захисту (у разі наявності таких);

- скласти обвинувальний акт та направити його прокурору для погодження.

Обставини, що перешкоджали здійснити вказані процесуальні дії раніше є: наявність бойових дій на території Запорізької області, а також залучення до них особового складу військової частини НОМЕР_1 .

У судовому засіданні слідчий повністю підтримав своє клопотання з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України. Додатково пояснив, що у кримінальному провадженні необхідно допитати ще двох свідків, які перебувають у зоні бойових дій. Крім того, не виключено, що ОСОБА_5 буде необхідно ще пройти військово-лікарську комісію.

Прокурор ОСОБА_4 стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують у ОСОБА_5 , тому теж просив слідчого суддю задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він свою вину визнає та не заперечує проти задоволення клопотання слідчого.

Захисник ОСОБА_6 зазначив, що пов`язаний із позицією свого підзахисного, тому вирішення питання щодо задоволення клопотання слідчого залишає на розсуд слідчого судді.

Вислухавши доводи слідчого, думки прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, слідчий суддя дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 24.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.4 ст.408 КК України по факту ухилення військовослужбовця ОСОБА_5 від подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (кримінальне провадження № 0000638).

12.10.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_9 визначено (змінено) групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000638, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

19.10.2023 року постановою керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_16 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000638, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , старший групи - ОСОБА_7

22.11.2023 року о 19 год. 10 хв. ОСОБА_5 було затримано у порядку ч.4 ст.208 КПК України, саме з цього часу підозрюваний був обмежений у пересуванні, фактично він був під контролем працівників правоохоронних органів, тому вважаю, що цей час і є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні ст.209 КПК України. Підозрюваний також підтвердив вказаний час його затримання працівниками поліції.

22.11.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2023 року підозрюваному ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 20.01.2024 року (включно) з альтернативним запобіжним заходом - заставою у розмірі дев`яноста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 241 560 грн.

17.01.2024 року постановою керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_16 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000638, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_3 ,старший групи - ОСОБА_7

17.01.2024 року керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 було продовжено строк досудового розслідування до 22.02.2024 року.

Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 16.01.2024 року, тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи свого клопотання.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- даними матеріалів службового розслідування керівництвом військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, який свідчить про можливе вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України;

- показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які пояснили, що проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У червні 2023 році їхня частина дислокувалася біля м. Оріхів, Запорізької області. Разом із ними проходив службу ОСОБА_5 , який 05.06.2023 року отримав направлення на консультацію до невропатолога у лікарню у м. Запоріжжі. 06.06.2023 року ОСОБА_5 пройшов обстеження МРТ в медичному центрі «ЮНІМЕД», але у подальшому у розташування військової частин не повернувся. 08.06.2023 року він ОСОБА_5 надійшло смс-повідомлення на мобільний телефон, що він повернеться до військової частини 09.06.2023 року, але він так і не з`явився. Командуванням військової частини були організовані пошуки ОСОБА_5 , які жодних позитивних результатів не принесли. Також, було призначено службове розслідування, за результатами якого встановлено факт відсутності ОСОБА_5 без поважних причин;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована.

Слідчий суддя зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 12 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку, має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває на військовій службі, був призваний за мобілізацією.

Вирішуючи питання про продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення, а наявність у останнього близьких родичів - матері та дитини, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Крім того, враховую, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчим суддею враховується і факт переховування підозрюваного від слідства на стадії досудового розслідування досить тривалий час (більше 5 місяців).

Вважаю, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків), про який зазначав прокурор під час судового розгляду не був доведений останнім.

Водночас, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Вважаю, що продовження застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не надається можливим, так як необхідно провести наступні слідчі, процесуальні дії:

- допитати двох свідків обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування;

- з урахуванням даних вказаних допитів, повідомити ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри;

- виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- розглянути клопотання сторони захисту (у разі наявності таких);

- скласти обвинувальний акт та направити його прокурору для погодження.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що на цей час досудове розслідування відносно ОСОБА_5 не закінчено унаслідок складності провадження та перебування свідків у зоні бойових дій, що перешкоджає завершенню досудового розслідування у строк, до якого було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою до підозрюваного (по 20.01.2024 року). На цей час строк досудового розслідування продовжений до 22.02.2024 року.

Проведення вищевказаних процесуальних дій має суттєве значення для повного, всебічного та неупередженого розслідування усіх обставин кримінального провадження та прийняття рішення слідчим про остаточну кваліфікацію дій підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вагомість встановлених ризиків, відсутність можливості закінчити досудове розслідування через проведення необхідних процесуальних дій, вважаю за необхідне клопотання слідчого про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити по 20.02.2024 року (включно).

Також, на думку слідчого судді, ОСОБА_5 як альтернативний запобіжний захід необхідно залишити заставу у сумі 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. На даний момент вказана сума застави є мінімальної, враховуючи, що ЗУ «Про Держаний бюджет на 2024 рік» передбачено прожиткового мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн. (80Х3028=242 240 - мінімальний розмір застави станом на день розгляду клопотання).

Під час розгляду цього клопотання, слідчий суддя розглядав можливість застосування до підозрюваного іншого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту.

Враховуючи особистість підозрюваного, ризики переховування від органу досудового розслідування та суду і продовження вчинення кримінального правопорушення, які є надзвичайно вагомими, тому вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 прожовує бути доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 182, 184, 194, 196, 199 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_27 у кримінальному провадженні №0000638, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 20.02.2024 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного його затримання - з 19 год. 10 хв. 22.11.2023 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 18.01.2024 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1