У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотанняпрокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000548 від 29.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2023 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000548 від 29.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України, в якому прокурор просив: 1) задовольнити клопотання та постановити ухвалу про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000548 від 29.06.2023 заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ним у будь-який спосіб, а саме на мобільний телефон марки Samsung, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 ; 2) розглянути клопотання про арешт майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власників майна чи їх представників.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000548, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2023 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що громадяни України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб, використовуючи юридичну особу ПрАТ «Одеський коньячний завод», вчиняють умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом: добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

З клопотання вбачається, що громадянин України ОСОБА_12 , його син

ОСОБА_13 , які є фактичними власниками та контролерами російських: ТОВ «Русский Север», ТОВ «Стандарт качества», ТОВ «Родник и К», на початку березня 2022 року, знаходячись в невстановленому на даний час місці, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, з метою збереження майна підприємств та своїх особистих корисливих мотивів, діючи спільно із директором ПрАТ «Одеський коньячний завод» - ОСОБА_7 , фінансовим директором холдингу «Глобал спірітс» - ОСОБА_14 , директором ТОВ «Родник и К» - ОСОБА_15 організували протиправний механізм із поставки коньячних дистилятів із України до рф.

При цьому, вищевказані особи розуміли, що здійснювати вказану діяльність вони зможуть лише у взаємодії з державою-агресором, в тому числі і шляхом сплати податків до бюджету рф та постачання товарів на її територію, тобто свідчитиме про передачу матеріальних ресурсів та активів представникам держави-агресора. Також, вказані особи достовірно усвідомлювали, що наведені дії є незаконними та призведуть до завдання шкоди Україні.

Прокурор вказує, що у зв`язку із наведеним, у вивищевказаних осіб виник умисел на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора.

Діючи з метою його реалізації ОСОБА_12 вступив у злочинну змову з громадянами України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та громадянинном рф ОСОБА_15 .

За наявними у сторони обвинувачення даними, ОСОБА_12 надав вказівку ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 організувати канал надходження сировини із ПрАТ «Одеський коньячний завод» (, кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_12 ) через Азербайджан до рф на ООО «Родник и К». Так, 25.12.2022 із ПрАТ «ОКЗ» в напрямку експорт на ВАТ «Абшерон-Шараб» (Республіка Азербайджан, АZ0118, Абшеронський район, селище Мехдіабад, вул. Достлуг, 1) вибув вантажний автомобіль, сідловий тягач днз НОМЕР_3 із напівпричепом ВН2021XF із вагою нетто та брутто 22447,5 кг, які були завантажені спиртом коньячним власного викурювання витриманий 2016 року - 24975,0 л. (16 158,80 л. абсолютного алкоголю). Після цього, ВАТ «Абшерон-Шараб» 30.12.2022 здійснив експорт «ДИСТИЛЛЯТ КОНЬЯЧНЫЙ ВЫДЕРЖАННЫЙ В ДУБОВЫХ БОЧКАХ, КРЕПОСТЬ 69 %ОБ., ВЫДЕРЖКА 5 ЛЕТ - 54000 Л., 37260 Л 100% СПИРТА» на ООО «Родник и К». Вказана інформація свідчить про те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , директор ПрАТ «ОКЗ» - ОСОБА_7 та ОСОБА_14 організували поставку коньячного спирту із ПрАТ «ОКЗ» на ООО «Родник и К». Схожі поставки продукції ПрАТ «ОКЗ» через ВАТ «Абшерон-Шараб» на ООО «Родник и К» були здійснені 30.03.2022 (сідловий тягач НОМЕР_4 із напівпричепом НОМЕР_5 ) та 31.03.2022 (сідловий тягач НОМЕР_6 із напівпричепом НОМЕР_7 ).

Аналогічна схема поставки була організована вищевказаними особами і з ТОВ «Глобал спірітс груп» (42735405). Так, 13.05.2022 із ТОВ «Глобал спрітс груп» до ВАТ «Абшерон-Шараб» вибув вантажний автомобіль, сідловий тягач днз НОМЕР_8 із напівпричепом AE8216EM, які були завантажені «Самоклеючі друковані наклейки у рулонах для оформлення пляшок, являє собою смужки з поліпропілену, самоклейні у рулонах. Етикетировочна продукція в асортименті 149000 штук». В подальшому, 19.05.2022 ВАТ «Абшерон-Шараб» здійснив експорт продукції на ООО «Родник и К».

У своєму клопотанні прокурор зазначив, що до протиправної діяльності ОСОБА_12 та ОСОБА_14 причетна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_9 ), яка займає посаду головного технолога ПрАТ «ОКЗ» і за вказівкою якої здійснюється виготовлення купажного коньячного дистиляту для потреб ООО «Родник и К».

Так, 05.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду

м. Києва ОСОБА_19 від 20.09.2023 у справі № 760/21472/23 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 .

Під час проведення вказаного обшуку було тимчасово вилучено мобільний телефон марки Samsung, IMBI НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 , вхід до якого обмежувався проходженням системи логічного захисту. Під час, обшуку ОСОБА_20 розблокувала телефон та надала слідчому для огляду, в ході якого було виявлено спілкування в чатах в мобільному додатку «Телеграм», де ОСОБА_5 перебувала в групах з іншими фігурантами провадження, де останні обговорювали робочі питання щодо діяльності підприємств та здійснення поставок продукції.

05.10.2023 постановою слідчого зазначений мобільний телефон з сім-картою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000548 від 29.06.2023.

З огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що мобільний телефон ОСОБА_5 марки Samsung, IMBI НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , містять ознаки речових доказів, тобто наявні підстави передбачені ч. 3 ст. 170 КПК України для накладення арешту, оскільки вказаний мобільний телефон містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, прокурор вважає, що з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладені арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор у клопотанні зазначав, що його необхідно розглядати без повідомлення володільців майна, оскільки розгляд клопотання в їх присутності може призвести до негативних наслідків у вигляді передачі третім особам майна, отриманого злочинним шляхом, тобто, втрати доказів, що також унеможливить спеціальну конфіскацію.

Разом з тим, слідчий суддя, зважаючи на право, передбачене ч. 2 ст. 172 КПК України, не вбачає підстав для розгляду вказаного клопотання без повідомлення власника майна, оскільки зазначене у клопотанні майно є тимчасово вилученим та наразі знаходиться у органу досудового розслідування.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання з`явився старший слідчий СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , який клопотання підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні слідчий долучив протокол огляду мобільного телефону від 20.10.2023 року, постанову про призначення комп`ютерно-технічної експертизи від 10.10.2023 року, супровідний лист до УНДІСТЕ СБ України № 51/12-6357-Б від 10.10.2023 року, без доказів його отримання адресатом. В наступному судовому засіданні слідчий долучив супровідний лист до УНДІСТЕ СБ України № 51/12-7145-Б від 03.11.2023 року, аналогічний по змісту попередньому, проте вже з відміткою про його отримання адресатом 15.11.2023 року, та долучив подібний попередньому протокол огляду мобільного телефону від 20.10.2023 року, з певними відмінностями у його описовій частині.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, вказуючи на його необґрунтованість та подала письмові заперечення, мотивуючи їх тим, що метою накладення арешту на зазначене майно є саме забезпечення збереження речових доказів, тоді як сторона обвинувачення не довела, що вилучені речі є речовими доказами та мають значення для кримінального провадження, а також існують ризики їх можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Адвокат зазначила, що обґрунтування сторони обвинувачення необхідності накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_5 зводиться виключно до того, що він містить ознаки речових доказів, тобто наявні підстави передбачені ч. 3 ст. 170 КПК України для накладення арешту, оскільки вказаний мобільний телефон містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До висновку про те, що зазначений мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні, прокурор дійшов з огляду на наявне в групі чату мобільного додатку «Телеграм», учасником якої є ОСОБА_5 та інші особи (фігуранти провадження), обговорення робочих питань щодо діяльності підприємств та поставок продукції. Однак, з зазначеного обґрунтування, стосовно виявленого у месенджері спілкування, взагалі не вбачається, що воно бодай якось стосувалося розслідуваного в рамках даного кримінального провадження пособництва державі-агресору чи хоча б фактів експорту ПрАТ «ОКЗ» продукції до ВАТ «Абшерон-Шараб». До того ж, ні в протоколі обшуку, ні в клопотанні прокурора взагалі не вказано, що ініціатором такого спілкування виступала саме ОСОБА_5 .

Окрім цього, адвокат зазначала, що матеріали клопотання не містять жодного належного та допустимого доказу, який би доводив твердження прокурора про причетність ОСОБА_5 до розслідуваного кримінального провадження, що очевидно не може виправдовувати втручання у її право власності. Про підозру у даному кримінальному провадженні, які і будь-якому іншому, ОСОБА_5 не повідомлялося.

Долучений слідчим в судовому засіданні протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_5 від 20.10.2023 року, з огляду на його зміст, не містить відомостей, які безпосередньо стосуються обставин розслідуваного провадження. При цьому, слідчий в судовому засіданні зазначав, що вказаний мобільний телефон 10.10.2023 року був направлений на експертне дослідження та надав копію відповідного супровідного листа. З огляду на це, наявні обґрунтовані сумніви у достовірності наданих слідчим доказів та повідомлених ним відомостей, оскільки огляд мобільного телефону нібито був проведений через 10 днів після того як останній вибув із розпорядження слідчого та був вже в експертній установі. Окрім цього, адвокатом зазначено, що інший долучений слідчим протокол огляду мобільного телефону також не містить відомостей про те, що наявна на ньому інформація має доказове значення для розслідуваного провадження, та вказувалося, що в змісті нового протоколу огляду враховані зауваження представника власниці майна висловлені в минулому судовому засіданні, хоча він все одно датований 20.10.2023 року, тоді як його складення очевидно мало місце вже після судового засідання 01.11.2023 року. Це, на переконання адвоката, свідчить про формальний підхід до оформлення результатів проведеної слідчої дії та про штучне створення доказів для обґрунтування потреби в арешті майна.

Адвокат взувавала, що за результатами проведення обшуку не знайдено жодного предмета (об`єкта, речі) дозвіл на відшукання якого було надано судом. А протокол обшуку від 05.10.2023 року не містить жодних відомостей про те, що вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, що додатково доводить безпідставність такого вилучення.

Також, адвокат наголошувала, що ОСОБА_5 самостійно розблокувала свій мобільний телефон та надала слідчому для огляду, а тому у разі реального існування потреби отримати наявну на мобільному телефоні інформацію та відповідні контактні номери телефонів, сторона обвинувачення не обмежена у можливості передбаченій абз. 4 ч. 2 ст. 168 КПК України здійснити копіювання таких даних, що нівелює потребу у його фізичному утриманні.

У своїх запереченнях адвокат зазначала, що у клопотанні прокурором не розкрито зміст ризиків передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не доведено існування жодного з них.

Адвокат також вказувала, що постанова слідчого про визнання речовими доказами від 05.10.2023 року є формальною та невмотивованою, а жоден інший долучений до клопотання прокурора документ не обґрунтовує ні правову підставу арешту, ні існування ризиків для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, ні взагалі причетність ОСОБА_5 до розслідуваного провадження.

У своїх запереченнях адвокат окремо звернула увагу, що серед всього обсягу долучених до клопотання матеріалів не має жодного доказу, який би підтверджував факти експорту ПрАТ «Одеський коньячний завод» сировини через Азербайджан до рф на ООО «Родник и К», яке власне і розслідується в рамках даного кримінального провадження, виходячи з відомостей наявних у витязі з ЄРДР та у змісті клопотання прокурора. Адвокатом наведено доводи на спростування версії слідства стосовно обставин розслідуваного провадження в цій частині, а саме:

- 25.12.2022 року із ПрАТ «ОКЗ» в напрямку експорт на ВАТ «Абшерон-Шараб» вантажний автомобіль, сідловий тягач днз НОМЕР_3 із напівпричепом НОМЕР_10 із вагою нетто та брутто 22447,5 кг., завантажені спиртом коньячним власного викурювання витриманий 2016 року - 24975,0 л. (16 158,80 л. абсолютного алкоголю) - не виїжджав, а виїжджав 21.12.2023 року;

- у ПрАТ «ОКЗ» не було жодних обмежень щодо здійснення поставок коньячного спирту для компанії Республіки Азербайджан «Абшерон-Шараб»;

- зі спирту поставленого ПрАТ «ОКЗ» за митною декларацією 46762U7 від 21.12.2022 року Компанією «Абшерон-Шараб» коньяк не вироблявся. Даний спирт і досі перебуває на зберіганні в спиртосховищі останнього. Даний спирт готується до повернення в ПрАТ «ОКЗ» у зв`язку з відсутністю виробничої необхідності у його використанні і, як наслідок, невизначеним терміном оплати за нього згідно з контрактом.

- остання закупівля спирту, у грудні 2022 року, здійснена компанією «Абшерон Шараб» виключно на прохання ОСОБА_7 , з метою мінімізації ризиків можливого заподіяння збитків ПрАТ «ОКЗ», тобто через наявність великих ризиків при зберіганні цієї дорогої сировини на складах заводу в Одесі, з огляду на наявність бойових дій у зв`язку з розпочатою військовою агресією рф. ОСОБА_7 при цьому була попереджена про те, що згідно з умовами контракту оплата за нього від ВАТ «Абшерон-Шараб» не надійде;

- спирт виробництва ПрАТ «ОК3» використовували для приготування купажів коньяків на підприємстві «Абшерон-Шараб» під такими брендами: «АЗЕРІ», «ГЕК-ГЬОЛЬ», «ГЯНДЖА», «БАКУ», «ГИЗ ГАЛАСИ», «АБШЕРОН», які надалі продавалися в торговельні мережі Азербайджанської Республіки «Araz Supermarket», «Rahat Market», «OBA Marke», «Bazerstore», а не в рф;

- ВАТ «Абшерон Шараб» не здійснював поставок спирту коньячного, витриманого і виробленого ПрАТ «ОКЗ», до ООО «Родник и К». Будь-яку іншу продукцію, поставлену з України, ВАТ «Абшерон-Шараб» у російську федерацію у 2022-2023 роках також не постачало. Уся продукція, що постачалася з України (спирт, етикетувальні та укупорочні вироби тощо), використовувалася в господарській діяльності підприємства, а саме виробництва алкогольних напоїв;

- ВАТ «Абшерон-Шараб» стверджує, що інформація про здійснення ними 30.12.2022 року експорту, поставки (та/або надіслано/відвантажено) дистилят коньячний (або спирт коньячний), витриманий у дубових бочках, міцність 69%, витримка 5 років, - 54000 л., 37260 л. на адресу (на) ТОВ «Родник и К» (РФ) повністю не відповідає дійсності. ВАТ «Абшерон-Шараб» не експортувало (не постачало) ООО «Родник и К» такий товар;

- спирт, який ПрАТ «ОКЗ» відвантажило 21.12.2023 року фізично не міг доїхати на адресу ВАТ «Абшерон-Шараб» за 10 днів, тобто 30.12.2023 року, а потім бути відправленим на ООО «Родник и К», про що стверджує прокурор. Транспортна накладна, яку використовують при вантажних автомобільних перевезеннях між країнами свідчить про доставку спирту в м. Баку 07.02.2023 року, що очевидно спростовує доставку цього товару 30.12.2023 року від ВАТ «Абшерон-Шараб» на ООО «Родник и К»;

Адвокат зазначила, що вказані стороною обвинувачення поставки продукції ПрАТ «ОКЗ» через ВАТ «Абшерон-Шараб» на ООО «Родник и К», які нібито були здійснені 30.03.2022 року та 31.03.2022 року не могли становити склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 111-2 КК України, оскільки дана правова норма набула чинності лише з 23 квітня 2022 року.

Також адвокат звернула увагу на відсутності жодних доказів фактів експорту ТОВ «Глобал спірітс груп» 13.05.2022 року вантажу: «Самоклеючі друковані наклейки у рулонах для оформлення пляшок, являє собою смужки з поліпропілену, самоклейні у рулонах. Етикетировочна продукція в асортименті 149000штук» до ВАТ «Абшерон-Шараб», яка в подальшому, 19.05.2023 року експортована ВАТ «Абшерон-Шараб» на ООО «Родник и Ко».

Адвокат вказувала, що долучена слідчим постанова про призначення комп`ютерно-технічної експертизи не відповідає приписам ч. 5 ст. 110 КПК України та вагома частина поставлених на її вирішення питань не є такою, що потребує спеціальних знань, що нівелює дійсну потребу у її проведенні та є фактично штучно створеною підставою для незаконного утримання майна ОСОБА_5 . Окрім цього, адвокат звертала увагу на те, що слідчий надав суду 2 ідентичні супровідні листи до УНДІСТЕ СБ України з різними датами їх направлення (10.10.2023 та 03.11.2023), при цьому слідчий переконував, що ще 10.10.2023 року направив постанову про призначення експертизи на виконання, що очевидно свідчить про свідоме введення суду в оману.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, заперечення представника ОСОБА_5 слідчий суддя вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

В ч. 3 ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як передбачено ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України);

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні.

З огляду на все вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що додані до клопотання докази не підтверджують той факт, що мобільний телефон марки Samsung,

IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 є речовими доказами - знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктами кримінально протиправних дій, не набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчий суддя доводи слідчого про те, що мобільний телефон марки Samsung, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 ОСОБА_5 є речовим доказом, вважає не вмотивованими, а постанову про визнання речовими доказами вважає формальною за змістом та такою, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України.

Надані слідчим протоколи огляду мобільного телефону ОСОБА_5 від 20.10.2023 року, фактично однакові за змістом, не містять достатніх відомостей про доказове значення наявної на них інформації для розслідуваного провадження, не було доведено значення такого майна і слідчим в судовому засіданні. Тоді як посилання слідчого на потребу у проведенні експертизи, за відсутності обґрунтованих відомостей про доказове значення вилученого майна для кримінального провадження, не може виправдовувати потребу у його арешті, оскільки не узгоджується з нормами кримінального процесуального закону.

Застосування такого заходу забезпечення про який просить прокурор у своєму клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів, коли ні прокурором, ні слідчим не доведено відповідність вилученого мобільного телефону у ОСОБА_5 критеріям ст. 98 КПК України, призведе до втручання у право власності особи, за відсутності для того легітимної мети. Тому, наявні підстави для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно з підстави необхідності збереження речових доказів.

При цьому, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження немає достатніх відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Доводи клопотання про те, що з мобільним телефоном марки Samsung, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 можуть бути вчинені дії з їх відчуження та інші дії, які унеможливлюють збереження їх як речових доказів у кримінальному провадженні, тому існують достатні підстави для накладення на нього арешту, слідчий суддя з урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, а відтак і не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Крім цього, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя встановив відсутність доказів, які б підтверджували викладені в клопотанні прокурора обставини вчинення кримінального правопорушення.

Так, щодо оцінки розслідуваного факту надходження сировини із ПрАТ «Одеський коньячний завод» через Азербайджанську компанію ОАО АБШЕРОН ШАРАБ до рф на завод ООО «Родник и К», то стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що 30.12.2022 року ВАТ «Абшерон-Шараб» (Республіка Азербайджан, АZ0118, Абшеронський район, селище Мехдіабад, вул. Достлуг, 1) експортувало на ООО «Родник и К», отриману від ПрАТ «ОКЗ» продукцію: спирт коньячний власного викурювання витриманий 2016 року - 24975,0 л. (16 158,80 л. абсолютного алкоголю).

Долучений до матеріалів клопотання протокол огляду матеріалів НСРД у іншому кримінальному провадженні № 0000475 від 30.11.2022 року (переписка в месенджері «Телеграм», який прив`язаний до номеру мобільного телефону ОСОБА_14 ) від 28.06.2023 року, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки така переписка мала місце у період з 13 по 27 січня 2022 року, тобто до появи у законі про кримінальну відповідальність норми ст. 111-2 КК України.

Разом з цим, факт експорту спирту коньячного власного викурювання витриманого 2016 року - 24975,0 л. (16 158,80 л. абсолютного алкоголю) в напрямку експорт на ВАТ «Абшерон-Шараб» не заперечується ПрАТ «ОКЗ», однак це мало місце 21.12.2022 року. ПрАТ «ОКЗ» не мало жодних обмежень щодо здійснення поставок коньячного спирту для компанії Республіки Азербайджан «Абшерон-Шараб».

Згідно долучених адвокатом документів, фактично спирт приїхав до м. Баку лише 07.02.2022 року, про що свідчить міжнародна товаротранспортна накладна CMR. Це, в свою чергу, спростовує доставку спиртовмісної продукції з України в Республіку Азербайджан до 30.12.2023 року та подальше її відвантаження з ВАТ «Абшерон-Шараб» на ООО «Родник и К» 30.12.2023 року, а відтак і спростовує версію слідства з даного питання.

Крім того, слідчим суддею із долучених представником ОСОБА_5 відповідей на адвокатські запити, отриманих від компанії «Абшерон Шараб» також встановлено, що: зі спирту, поставленого ПрАТ «ОКЗ» за митною декларацією 46762U7 від 21.12.2022 року, компанією «Абшерон-Шараб» коньяк не вироблявся. Даний спирт і досі перебуває на зберіганні в спиртосховищі підприємства (про що ПрАТ «ОКЗ» повідомлено листом № 140 від 18.07.2023 року); даний спирт, готується до повернення в ПрАТ «ОКЗ» у зв`язку з відсутністю виробничої необхідності в ньому; остання закупівля спирту у грудні 2022 року, здійснена підприємством виключно на прохання ОСОБА_7 , з метою мінімізації ризиків можливого заподіяння збитків ПрАТ «ОКЗ», тобто через наявність великих ризиків при зберіганні цієї дорогої сировини на складах заводу в Одесі, з огляду на бойові дії у зв`язку з розпочатою військовою агресією російської федерації проти України; підприємство «Абшерон-Шараб» використовувало спирт виробництва ПрАТ «ОК3» лише для приготування купажів коньяків на підприємстві «Абшерон-Шараб», які надалі реалізовувалися у торговельні мережі Азербайджанської Республіки, а не в рф.

Слідчим суддею із листів ВАТ «Абшерон-Шараб» у відповідь на адвокатські запити встановлено, що інформація про здійснення ними 30.12.2022 року експорту, поставки дистилят коньячний (або спирт коньячний), витриманий у дубових бочках, міцність 69 %, витримка 5 років, - 54000 л., 37260 л. на адресу (на) ТОВ «Родник и К» (РФ) повністю не відповідає дійсності. ВАТ «Абшерон-Шараб» не експортувало (не постачало) ООО «Родник и К» такий товар.

Таким чином, виходячи із наданих сторонами документів, слідчим суддею встановлено, що ПрАТ «Одеський коньячний завод» не маючи жодних законодавчих обмежень, поставило спирт азербайджанській компанії, яка в свою чергу, не поставляла його на адресу ООО «Родник и К», зокрема, 30.12.2022 року.

Документів, які б свідчили про вчинення ПрАТ «ОКЗ» умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом: передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, матеріали клопотання не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення

від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріалами клопотання не обґрунтовано та в судовому засіданні не встановлено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт мобільного телефону марки Samsung, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів, а також наявність ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Тому, наведені прокурором в клопотанні доводи суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно, а відтак і клопотання про необхідність накладення арешту на майно є необґрунтованим, таким, що не узгоджується з положеннями кримінального процесуального закону та фактичними обставинами, на які посилається сторона обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

у задоволені клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000548 від 29.06.2023 року, заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ним у будь-який спосіб, а саме на мобільний телефон марки Samsung, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1