ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3449/23 Справа № 202/7832/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_8 ,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0001305 від 25 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.4 ст.402 КК України.

Відповідно до обвинувального акту 03 квітня 2023 року приблизно о 08 годині 46 хвилин, солдат ОСОБА_8 отримавши бойове розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 №11/3787/дск від 03.04.2023 року відмовився виконувати покладені на нього обов`язки військової служби. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_8 отримавши від начальника штабу - першого заступника командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 бойове розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 №11/3787/дск від 03.04.2023 року відкрито відмовився виконувати зазначений наказ прямого начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на визначеній ділянці оборони.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року, продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2023 року, включно, із залишенням раніше визначеної застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів, що складає 214 720 грн., з покладенням обов`язків, у разі внесення застави, відповідно до ухвали слідчого судді від 05 квітня 2023 року.

Суд мотивував свої висновки тим, що ним враховано наведений прокурором ризики передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні ним тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з метою уникнення відповідальності має змогу переховуватися від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього.

Визначаючи розмір застави судом враховано обставини кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри, ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, розмір грошового забезпечення військовослужбовців, тому суд вважає обґрунтованим розмір раніше визначеної застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що узгоджується з вимогами зазначених положень КПК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді застави у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 гривень з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування зазначає, що прокурором не надано, а судом першої інстанції не встановлено наявність доказів, що обвинувачений ОСОБА_8 продовжить свою злочинну діяльність, вчинить інше кримінальне правопорушення, спробує вплинути на учасників кримінального провадження або буде ухилятися від явки до суду.

Крім того, на думку сторони захисту судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, у розшуку не перебував, ніколи не ухилявся від явки за викликом слідчого, прокурора чи суду, наміру переховуватись від суду немає, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є батьком трьох дітей, на його утриманні перебуває малолітній син, що свідчить про міцні соціальні зв`язки останнього.

Захисник вказує, що після закінчення досудового розслідування та зібрання стороною обвинувачення доказів ризики, передбачені п.2-4 ч.1 ст.177 КПК України втратили актуальність, а тримання особи під вартою, лише з підстав тяжкості обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням обрання зазначеного запобіжного заходу.

Крім того, захисником оспорюється розмір застави, визначений судом першої інстанції. Так, захисник зазначає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів є непомірною для обвинуваченого ОСОБА_8 та істотно порушує його права на застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років, а також наявність, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

З такими висновками місцевого суду, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого інших, альтернативних запобіжних заходів, слід визнати безпідставними.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 тільки розпочато, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 16 листопада 2023 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді застави, на чому наполягає захисник, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Доводи апелянта про недоведеність ризику у поданому прокурором клопотанні оцінюються судом критично, оскільки доводи про не переховування від слідства на день подання апеляційної скарги об`єктивно не можуть свідчити про те, що особа не буде вчиняти таких дій при обранні щодо нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з цим, ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем Збройних Сил України, кулеметник 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», та підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК, за ознакою непокори, що вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", військовослужбовцям Збройних Сил України, які несуть службу в органах і установах в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, а також особи підозрюваного, його майнового та сімейного стану, в тому числі, отримання ним постійного, систематичного доходу під час проходження служби в Збройних Силах України та наявності вищевказаного ризику, а також того, що поведінка підозрюваного спрямована на завдання шкоди авторитету правоохоронних органів та ЗСУ в цілому, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку Російської Федерації, та те, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства - застава визначена судом першої інстанції, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ч.4 ст.402 КК України, ОСОБА_8 , до 16 листопада 2023 року із залишенням раніше визначеної застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів, що складає 214 720 грн. - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4