Провадження №1-кп/127/790/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2023 за № 0000055,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту. Крім того, заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивував тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, на цей час не відпали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 - проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечувала, разом з тим заперечила проти продовження строку дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Натомість підтримала своє клопотання, подане через канцелярію суду, про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Зауважив, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання та служби, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та не має наміру ухилятись від суду. Наголосила на тому, що за час служби ОСОБА_5 був двічі нагороджений почесним нагрудним знаком та орденом. Крім того, звернула увагу суду на те, що командування військової частини, в якій проходить службу ОСОБА_5 , просить не продовжувати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, для надання можливості продовжити військову службу та виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміни, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 01.10.2023. З наданого суду клопотання випливає, що його примірник був вручений обвинуваченому ОСОБА_7 25.09.2023. Отже стороною обвинувачення були дотримані вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченому, а також щодостроку звернення до суду з відповідним клопотанням. Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. В судовому засіданні також встановлено, що клопотання сторони захисту було вручено прокурору завчасно.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторін кримінального провадження по суті, надавши їхнім доводам відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує таке.

З наданих суду стороною обвинувачення документів випливає, що 06.07.2023 ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК. Копія ухвали про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду надана не була, натомість прокурор надав суду копію ухвали про продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копію ухвали за результатами апеляційного перегляду зазначеного судового рішення.

Крім того, 11.09.2023 до суду надійшла копія ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.08.2023, відповідно до якої строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 30 днів, тобто до 01.10.2023.

Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення вказаного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Обґрунтовуючи своє клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор послався на те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе ухилятись від явки до суду та чинити тиск на свідків у кримінальному провадженні. Разом з тим, такі твердження прокурора суд оцінює критично, оскільки відповідних доказів на підтвердження існування зазначених ризиків сторона обвинувачення не надала.

Натомість, суд враховує, що захисник обвинуваченого, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, послалась на те, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання та служби, був двічі нагороджений почесним нагрудним знаком й орденом, та командування військової частини, в якій проходить службу ОСОБА_5 , просить не продовжувати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, для надання можливості продовжити військову службу та виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. На підтвердження зазначених обставин захисник надала суду письмове клопотання за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 . Зі змісту зазначеного клопотання випливає, що ОСОБА_5 має відмінну характеристику та військово-облікову спеціальність, яка підпадає до переліку дефіцитних спеціальностей, та в якій є гостра потреба для реалізації державної політики в оборонній сфері.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не розпочате. При цьому суд вище зазначив, що ризик впливу на свідки у судовому засіданні прокурором доведений не був. Крім того, суд враховує, що клопотання про виклик та допит свідків прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлене не було. Саме тому суд вважає, що наявність ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законом, які б виправдовували подальше утримання обвинуваченого під вартою, в судовому засіданні доведена не була. Отже, на переконання суду, відсутні й підстави для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Натомість суд вважає, що захисник обвинуваченого довів доцільність зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу для можливості продовжити останнім військову службу та виконати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Саме тому суд вважає за доцільне клопотання захисника задовольнити та змінити раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобовязання.

З метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені пунктами 1, 3, 4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2023 за № 0000055, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 03 жовтня 2023 року о 12.00 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно із зали суду.

Строк дії ухвали в частині покладених на ОСОБА_5 обов`язків становить 60 днів, з 26 вересня 2023 року до 23.59 години 25 листопада 2023 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: