Справа № 199/6708/22
У Х В А Л А

іменем України

22 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, за якою просить скасувати рішення старшого слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2023 року про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000422.

Скарга обґрунтовується тим, що в провадженні ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2023 року за №0000442 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382, ч.1 ст.364 КК України. 25 грудня 2023 року він звернувся до старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000442. 08 січня 2024 року він отримав особисто під розписку рішення старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , в якому йому було відмовлено у визнанні потерпілим. Разом з цим, рішення старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 було прийнято у формі листа, а не постанови, оскільки на його думку він має статус свідка у даному кримінальному провадженні, тому не може звертатися з клопотаннями в порядку ст. 220 КПК України. Вважає таке рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Відмовляючи у визнанні його потерпілим, слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням не встановлено, що йому завдана моральна, фізична або майнова шкода. Також слідчий зазначив, що у нього відсутні відомості про те, що гроші з його карткового рахунку перераховувались на картковий рахунок його дружини або знімались з його карткового рахунку для подальшої передачі їх його дружині з метою передачі під час укладання попереднього договору купівлі продажу. Проте, вважає, що вказане не відповідає дійсності, оскільки внаслідок невиконання рішення суду шкода була завдана не тільки його дружині ОСОБА_6 , але і йому, через те, що вищевказаним рішенням суду стягувались наші їх кошти, як чоловіка та дружини. Тому невиконання рішення спричиняє майнову та моральну шкоду і йому.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за скаргою та фактичні обставини, на яких вона ґрунтується.

Старший слідчий СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 заперечив проти задоволення скарги, оскільки підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим відсутні.

Вирішуючи скаргу, суд виходить з того, що старшим слідчим СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000422, яке розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_3 . У вказаній заяві ОСОБА_3 просив внести відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України за фактом невиконання Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого листа № 199/9214/15, який видано 10 березня 2016 року за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

До матеріалів кримінального провадження долучено вказаний виконавчий лист, виданий на примусове виконання рішення суду від 18 лютого 2016 року про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової суми у розмірі 49600 грн., а також понесені витати по справі у розмірі 796 грн., а усього 50396 грн.

З металів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 є дружиною ОСОБА_3 і остання у кримінальному провадженні має статус потерпілої.

До цього часу у межах вказаного кримінального провадження жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено.

25 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до старшого слідчого ОСОБА_5 з клопотанням, за яким просив залучити його до кримінального провадження в якості потерпілого. В обґрунтування клопотання останній послався на те, що у вищевказаному кримінальному провадженні йому завдано моральну та майнову шкоду, оскільки внаслідок невиконання рішення суду шкода була завдана не тільки його дружині ОСОБА_6 , але і йому, через те, що рішенням суду стягувалися їх спільні кошти, як чоловіка та дружини. Тому невиконання рішення спричиняє майнової та моральної шкоди і йому.

Листом від 29 грудня 2023 року, який був отриманий ОСОБА_3 08 січня 2024 року, старший слідчий СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 відмовив ОСОБА_3 у визнанні потерпілим з посиланням на те, що відсутні докази про завдання останньому кримінальним правопорушенням майнової або моральної шкоди.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_3 у межах цього ж кримінального провадження вже оскаржував до слідчого судді постанову старшого слідчого ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 06 липня 2023 року про відмову у визнанні потерпілим і ухвалою слідчого судді від 19 липня 2023 року у її задоволенні було відмовлено.

Слідчий суддя при вирішенні вказаної скарги виходив з наступного.

Положеннями ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Фізичною шкодою відповідно до норм Особливої частини КК України є наслідки злочинного діяння, що відображаються у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" 4 від 31.03.95).

Майновою шкодою є сукупність негативних змін у майновій сфері фізичної чи юридичної особи, що об`єктивно відбулися внаслідок вчинення злочину.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Тобто, правова природа набуття особою процесуального статусу потерпілого пов`язана з наступними обставинами: вчиненням кримінального правопорушення; завданням фізичній особі моральної, фізичної або майнової шкоди; причинно-наслідковим зв`язком між вчиненим кримінальним правопорушенням та завданою шкодою. Відсутність хоча б однієї із вказаних обставин виключає наявність підстав для визнання особи потерпілою.

Положеннями ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчим зазначено у постанові, що досудовим розслідуванням не встановлено, що ОСОБА_3 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду. Крім того, з постанови слідчого вбачається, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська спір розглянуто між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (цивільна справа №199/9214/15-ц).

В ході судового розгляду не встановлено та заявником не доведено неправомірність постанови старшого слідчого ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 06 липня 2023 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000442 від 18.09.2021.

Слідчому судді заявником не надано відомостей про те, яку саме шкоду моральну, фізичну або майнову йому було завдано, що є обов`язковою підставою для визнання особи потерпілою відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України.

В межах розгляду цієї скарги суд керується приписами частини першої статті 129 Конституції України, за якою судове рішення є обов`язковим до виконання. Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В численних рішеннях, зокрема, в рішенні у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема:

«Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів.

Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру».

ОСОБА_3 не посилається на нові обставини, котрі виникли після першого розгляду слідчим суддю його скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим, і фактично ініціював нове провадження з метою перегляду рішення слідчого судді, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Окрім цього слідчий суддя вважає за необхідне наголосити на тому, що потерпілим щодо кримінальних правопорушень, за відомостями про вчинення яких здійснюється досудове розслідування (невиконання рішення суду та зловживання державним виконавцем службовим становищем під час примусового виконання рішення суду) за фактичних обставин справи є стягувач за відповідним виконавчим провадженням, тобто ОСОБА_6 , яка і має такий процесуальний статус на цей час, оскільки справа не мстить відомостей про заміну судом сторони у виконавчому провадженні.

Невинесення слідчим постанови про відмову у визнані потерпілим є порушенням приписів ч. 5 ст. 55 КПК України, однак не змінює суті питання, що вирішується слідчим суддею та не може бути підставою для задоволення скарги.

З огляду на викладене, скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 303-306 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:

22.01.2024