Справа № 487/5930/23
Провадження № 1-кс/487/4559/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 07.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000783 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2023 старший слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 07.07.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000783, звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, тимчасово вилучене під час затримання 09.11.2023 в порядку ст. 191 КПК України підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: належний йому мобільний телефон марки «Redmi 12» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з двома SIM-картками, яким відповідають номери телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Слідчий у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи подав заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розслідується кримінальне провадження № 0000783 від 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 23.10.2022, близько 05:00 год., солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на період дії воєнного стану та проходячи військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецького роти військової частини НОМЕР_5 , відрядженим до військової частини НОМЕР_6 , діючи умисно всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме район зосередження зведеної тактичної групи військової частини НОМЕР_5 у складі військової частини НОМЕР_6 поблизу АДРЕСА_1 та незаконно перебуває поза його межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України та не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

09.11.2023 о 12:35 год., на виконання ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.09.2023 у справі № 487/5930/23 (провадження № 1-кс/487/3346/23), в порядку ст. 191 КПК України було затримано підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході затримання ОСОБА_5 добровільно видав для вилучення належний йому мобільний телефон марки «Redmi 12» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з двома SIM-картками, яким відповідають номери телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було вилучено.

Зазначений телефон містить дані номера телефонів, що використовують ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відомості про вхідні та вихідні з`єднання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , переписки за допомогою служб SMS та інтернет-месенджерів (Viber, WhatsApp тощо), текстові та графічні файли з відомостями щодо обставин самовільного залишення місця служби та проведення вільного часу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у період після 23.10.2022, в т.ч. і серед видалених файлів, які можуть бути відновлені лише під час їх експертного дослідження. Наведені відомості дозволять встановити те, чи мало місце в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_5 тимчасове ухилення від служби або дезертирство.

Постановою від 09.11.2023 вилучене майно визнано речовим доказом.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведеністю існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні матеріальні об`єкти зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а також у зв`язку із доведеністю слідчим наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення. При цьому слідчим суддею враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене під час затримання 09.11.2023 в порядку ст. 191 КПК України підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: належний йому мобільний телефон марки «Redmi 12» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з двома SIM-картками, яким відповідають номери телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити старшому слідчому Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1