Справа № 718/2986/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000121 від 14.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

22.01.2024 прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, які слугували для його обрання, не зменшилися та не зникли, а завершити кримінальне провадження до спливу строку дії запобіжного заходу до 01.02.2024 року не можливо. Також зазначив, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник - адвокат ОСОБА_11 до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора з огляду не зменшення ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу, просили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні також заперечували проти задоволення клопотання прокурора, крім того зазначили, що прокурором не доведено ризик вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, з огляду на те, що той до затримання до кримінальної відповідності не притягувався, а отже враховуючи зменшення та недоведеність ризиків, просили змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення (ч.1 ст.177 КПК України).

Відповідно до ч.1-2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст.183 КПК України).

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховується, що останні обвинувачується в розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникнення у житло, в умисному вбивстві двох осіб, вчинених за з корисливих мотивів, що є особливо тяжкими злочинами проти власності та проти життя та здоров`я людини, характеризуються суспільною небезпечністю та передбачають покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна. Окрім того, ОСОБА_5 - у вчиненні кількох злочинів, спрямованих на заволодіння майном потерпілої в умовах воєнного стану, однин з яких також є особливо тяжким.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

До таких висновків суд прийшов не тільки в контексті ймовірності суворого покарання обвинувачених за наслідками розгляду кримінального провадження, а з урахуванням даних, що характеризують особи обвинувачених, способу їх життя, сталості соціальних зв`язків.

Обвинувачені є родичами, до затримання проживали за однією адресою, тобто були членами родини. При цьому, з огляду на молодий вік, працездатність, офіційно працевлаштовані не були, міцних соціальних зв`язків не мали. ОСОБА_5 самостійно виховував малолітню дитину, але це жодним чином не виступило стримуючим фактором в його поведінці. ОСОБА_6 не навчався, членів родини, окрім ОСОБА_5 не мав.

А тому, виходячи з сутності обвинувачення, корисливості мотивів всіх інкримінованих злочинів, відсутність у обвинувачених постійного джерела доходу, за наявності навіть тимчасових заробітків, на що вказали обвинувачені під час розгляду справи, ризик того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів не виключається.

Враховуючи викладене, а саме кількість та тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів, їх суспільну небезпечність, а також виходячи з сукупності обставин, що характеризують особи обвинувачених, суд приходить до переконання, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. А тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про зменшення ризиків, зокрема, ризиків впливу на потерпілу, свідків, знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання, проте, вони не є вирішальними, оскільки об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про наявність підстав для зміни або відсутності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, стороною захисту не наведено.

Наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України є обґрунтованими та виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Інших даних, що унеможливлювали б продовження раніше застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

За таких обставин, з урахуванням обґрунтованості клопотань прокурора, існують підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 під вартою, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд не визначає розмір застави, як умови звільнення обвинувачених з-під варти на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України,.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 21.03.2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 21.03.2024 року включно.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити для виконання начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де утримуються обвинувачені.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3