Справа № 740/5457/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/496/23
Категорія - ч. 3 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000265 від 12 грудня 2012 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області від 14 квітня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курськ Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше на території України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання за сукупності злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та визначено його у виді позбавлення волі строком на 8 років.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Ніжин, Чернігівської області, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області паспорт громадянина України та закордонний паспорт (у разі наявності);

- носити електронні засоби контролю.

Контроль за поведінкою засудженого, до набрання вироком законної сили, покладено на Ніжинський РВП ГУНП в Чернігівській області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, після приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.12.2017 року по 07 травня 2019 року та з 17 червня 2020 року по 12 листопада 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 5 597 гривень 28 копійок.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На вищевказаний вирок суду захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступником керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 були подані апеляційні скарги.

Інші учасники процесу апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

До початку апеляційного розгляду від захисника надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням 15-річного строку давності.

Від заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 надійшла заява з проханням на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України закрити провадження за його апеляційною скаргою у зв`язку з відмовою від неї у справі за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав клопотання про закриття кримінального провадження, прокурора, який не заперечував, відмовився від апеляційної скарги та просив закрити провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до приписів ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

В ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 травня 2018 року (справа № 665/2387/14-к) та в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа № 127/6935/16-к) зазначено, що факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року). Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк п`ятнадцять років спливає далі, незалежно від ухилення. Відтак, у разі підтвердження факту ухилення особи від слідства, строки давності для неї становлять п`ятнадцять років із часу вчинення інкримінованого злочину.

Зокрема, колегії суддів Другої та Першої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїх рішеннях від 23 березня 2020 року (справа N 750/11812/17) та 17 листопада 2020 року (справа N 333/6733/16-к) відповідно, зазначили, що оскільки в ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 1183-VII від 8 квітня 2014 року) йдеться не про переривання, а про зупинення строку давності, з дня з`явлення особи, яка ухилялась від слідства або суду, із зізнанням або її затримання, перебіг строку давності не відновлюється спочатку, а триває. У цьому разі час, який минув від моменту вчинення злочину до моменту, коли особа почала ухилятися від правоохоронних органів, не анулюється, а підлягає зарахуванню у строк давності, зазначений у законі, тобто у диференційований строк. В той час, як визначений статтею п`ятнадцятирічний строк є спеціальним недиференційованим строком давності, по закінченні якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності навіть у тому разі, коли вона протягом цього терміну ухилялась від слідства або суду.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

За матеріалами справи, інкриміновані ОСОБА_8 діяння, передбачені ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, вчинені ним 26.09.2008 року.

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, санкція ч. 3 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, що за кваліфікацією, наведеною у ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, що за кваліфікацією, наведеною у ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 49 КК України, на яку посилається сторона захисту, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

У клопотанні захисник вказав, що сам обвинувачений ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання та не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності з послідуючим закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та клопотав про внесення такого до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що на час розгляду 19 жовтня 2023 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152 КК України п`ятнадцять років та ч. 2 ст. 186 КК України десять років минули, тому є правові підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Обставин, визначених ч. 2 ст. 49 КК України, на стадії досудового розслідування та під час судових розглядів встановлено не було.

У відповідності до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, який сплив 26.09.2023 року, та закриття кримінального провадження щодо нього.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 403, 404, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Закрити апеляційне провадження стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 у зв`язку з відмовою від неї.

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області від 14 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. п. 4,5 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження закрити.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4