Справа № 453/1065/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/367/23 Доповідач: ОСОБА_2

О К Р Е М А Д У М К А
судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_2
у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3
за ч. 2 ст. 286 КК України
26 вересня 2023 року
Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та на підставі ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Захисник ОСОБА_4 вирок Сколівського районного суду Львівської області оскаржив в частині необґрунтованого, на його думку, призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року вирок Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.

З прийнятим рішенням я не погоджуюся з наступних підстав.

Норми КК України наділяють суд правом вибору певного виду і розміру у визначених законом межах заходу примусу. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України сформульована як кумулятивна, тобто передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до пункту 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Призначаючи ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції не зважив на виключно позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність судимостей, його повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілої, яка примирилася з обвинуваченим та не наполягає на суворому покаранні, повністю відшкодував завдану злочином шкоду.

Окрім цього, як повідомив у суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_4 , позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини. Робота ОСОБА_3 безпосередньо залежить від керування транспортними засобами. І саме з метою отримання заробітку, ОСОБА_3 винаймав вищевказаний екскаватор.

Також захисник повідомив суду, що ОСОБА_3 мобілізований до лав ЗСУ, отримав поранення в зоні бойових дій.

Враховуючи вищевказані обставини, вважаю, що в апеляційного суду були усі підстави для задоволення апеляційної скарги захисника щодо скасування додаткового покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_2