Справа № 444/2627/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1211/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зашкова, Жовківського району, Львівської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі; за ч.2 ст. 345 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 остаточно визначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 16 червня 2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року виправлено описки у оскаржуваному вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, востаннє 11 липня 2018 року апеляційним судом Львівської області за ч.2 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, маючи відповідно до ст. 89 КК України непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні корисливі злочини.

Так, 21 квітня 2023 року в обідній період доби, точної години досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на території господарства АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, із метою особистої наживи і збагачення, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, який продовжувався Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, Указом Президента України №259/22 від 18 квітня 2022 року, Указом Президента України № 341/2022 від 18 травня 2022 року, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, Указом Президента України № 757/2022 від 7 листопада 2022 року, Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року, Указом Президента України №254/2023 від 01 травня 2023 року, проник, зайшовши в приміщення житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, після чого, підійшов до ОСОБА_9 , яка перебувала в кухні будинку, з корисливих мотивів напав на останню, застосувавши фізичне насильство, що було небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення, а саме: приставивши до обличчя кришку із картонної коробки, наніс декілька ударів кулаком правої руки в ділянку голови зліва потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок чого остання впала на підлогу та втратила свідомість, чим спричинив потерпілій травматичний субарахноїдальний крововилив, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення та забійну рану в бровній ділянці ліворуч, садна на лівій скроневій ділянці та в ділянці лівої вилиці, синці в лобній ділянці посередині та ліворуч, на переніссі та підборідді, підшкірні гематоми в обох навколоорбітальних ділянках, шиї та верхній частині грудної клітки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, після чого, скориставшись відсутністю свідомості та безпораднім станом потерпілої ОСОБА_9 заволодів її особистим майном, а саме: зняв з пальця правої руки потерпілої золоту обручку масою 1,5 г, вартістю 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) гривня 84 (вісімдесят чотири) копійки, а з вух - сережки з біжутерії, які вартості для ОСОБА_9 не становлять, після чого, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, здавши золоту обручку в Повне товариство «Ломбард №1» ТзОВ «Контракт-Груп» і компанія», а сережки з біжутерії викинув.

Окрім цього, ОСОБА_6 22 квітня 2023 року близько 18 год. 00 хв., знаходячись у місцевому парку неподалік пам`ятника Лесі Українки у м. Рава-Руська, Львівського району, Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, який продовжувався Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, Указом Президента України №259/22 від 18 квітня 2022 року, Указом Президента України № 341/2022 від 18 травня 2022 року, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, Указом Президента України № 757/2022 від 7 листопада 2022 року, Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року, Указом Президента України №254/2023 від 01 травня 2023 року, використовуючи мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi», який попередньо знайшов на тротуарі біля будинку по вул. Сагайдачного, 12 у м. Рава-Руська, здійснив вхід в інтернет банкінг «Raiffeisen Online», після чого умисно, таємно, повторно викрав із банківського рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень, шляхом перерахування їх на банківський рахунок НОМЕР_2 відкритий на його ім`я, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищезгадану суму, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_6 16 червня 2023 року о 13 год. 20 хв., перебуваючи біля адміністративної будівлі відділу поліції №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, що за адресою: м. Жовква, вул. С. Бандери, 13, Львівського району, Львівської області, виразився зневажливо нецензурною лайкою до працівника правоохоронного органу - заступника начальника СКП відділу поліції №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_11 , який, перебуваючи в форменому одязі та виконуючи свої службові повноваження, знаходився біля відділу поліції №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, після чого умисно завдав один удар лівою рукою стисненою у кулак заступнику начальника СКП відділу поліції №2 ЛРУП№1 ГУНП у Львівській області майору поліції ОСОБА_11 в область тулуба з права та один удар кулаком правої руки у задню потиличну ділянку голови зліва, при цьому, завдавши потерпілому ОСОБА_11 фізичного болю. Після цього, вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 були припинені працівниками поліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вину визнав частково, а саме визнав повністю вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.2 ст. 345 КК України, а за ч.4 ст. 187 КК України не визнав.

Вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки його показанням в судовому засіданні та даним слідчого експерименту за його участю.

Вважає досліджений судом та покладений в основу вироку журнал судового засідання №1629621 від 15 червня 2023 року з технічним записом допиту потерпілої ОСОБА_9 слідчим суддею під час досудового розслідування недопустимим доказом, оскільки він та його захисник були позбавлені права участі в даній процесуальній дії і не могли ставити запитання потерпілій, чим порушено право на захист та право па перехресний допит.

Акцентує, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні його неодноразових клопотань про виклик та допит потерпілої ОСОБА_9 з мотивів її незадовільного стану здоров`я і не здійснив жодних дій щодо перевірки медичних документів, що підтверджують неможливість прибуття у судове засідання.

Також наголошує, що перед початком допиту потерпілої слідчим суддею не з`ясовувалось питання щодо повідомлення сторін і матеріали клопотання про проведення допиту не містять жодної інформації про належне повідомлення сторони захисту у відповідності положень глави 11 КПК України.

Просить змінити вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року, а саме, змінити кваліфікацію вчиненого з ч.4 ст. 187 КК України на ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення полі строком на п`ять років.

Визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточно визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Оскільки висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.2 ст. 345 КК України ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до вимог ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Так, положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Так, ст. 187 КК України передбачено, що розбій, як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом.

Відповідно до положень п.п.2 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 - під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому за ч.4 ст. 187 КК України кримінальному правопорушенні не визнав, не заперечив, що вкрав сережки і перстень потерпілої ОСОБА_9 , однак ствердив, що не вчиняв насильницьких дій відносно останньої і саме на такій версії подій наполягає.

Разом з тим, згідно ч.2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, і суд першої інстанції, покликаючись на такі, на переконання колегії суддів, мотивовано та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки внаслідок його протиправних дій, потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду і заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбою, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку в цій частині.

Так, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_12 доньки потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що 22 квітня 2023 року прийшовши в дім мами, побачила її лежачою у крові лицем вниз, а поруч знаходилась закривавлена табуретка. Окрім цього, зауважила відсутність на мамі сережок і персня, які вона постійно носила і не знімала. Від матері дізналась, що її побив квартирант ОСОБА_6 . Внаслідок побиття матері перебуває на лікуванні в лежачому стані.

Висновками експертів № 101/23 від 27 квітня 2023 року (т.1 а.с. 164-167) та № 133/23 (додатковим) від 14 червня 2023 року (т.2 а.с. 120-130) щодо ступеня тяжкості, механізму утворення та локалізації виявлених у потерпілої ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Що стосується покликання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про виклик та допит потерпілої ОСОБА_9 , то колегія суддів звертає увагу на об`єктивність даних, встановлених на підставі наявних у матеріалах справи копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, результатів обстежень останньої (т.4 а.с. 36-42) і відомостей її родичів, що підтверджували неможливість прибуття її в суд для допиту за станом здоров`я. Наведене також узгоджується з дослідженими районним судом протоколами пред`явлення особи для впізнання від 16 травня 2023 року (т.2 а.с 63-69), пред`явлення речей для впізнання від 23 травня 2023 року (т.2 а.с 73-78) та з протоколом проведення слідчого експерименту від 23 травня 2023 року (т.2 а.с 87-94) із фототаблицями, зі змісту яких вбачається проведення вказаних слідчих дій із потерпілою ОСОБА_9 у закладі охорони здоров`я, а саме у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона».

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в подальшому, потерпіла ОСОБА_9 від завданих побоїв померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із копій свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01 січня 2024 року та довідки про смерть від 01 січня 2024 року.

Також, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість доказу дослідженого судом журналу судового засідання №1629621 від 15 червня 2023 року з технічним записом допиту потерпілої ОСОБА_9 і порушенні прав на захист та перехресний допит, виходячи з наступного.

Згідно абз.1 ч.1 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що допит потерпілої ОСОБА_9 проведено 15 червня 2023 року (т.2 а.с. 135-138) у порядку, передбаченому абз.4 ч.1 ст. 225 КПК України, що допускається у відсутності сторони захисту за умови, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, у даному випадку, про підозру ОСОБА_6 повідомлено 16 червня 2023 року (т.2 а.с. 235-238) і цього ж дня призначено йому адвоката (т.2 а.с. 246).

Так, у своїх поясненнях потерпіла зазначила, що ОСОБА_6 приклав їй до голови папір, через який наносив удари, після чого вона втратила свідомість. Підтвердила, що в той момент на ній були сережки та золотий перстень.

За умови доволі детального опису подій потерпілою, що абсолютно узгоджуються із іншими, наявними в матеріалах справи доказами, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо встановлення місцевим судом обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_6 із застосуванням насильства заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , що свідчить про надуманість доводів апелянта з цього приводу та доводить наявність кваліфікації за ознаками розбою.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає.

Відтак, на переконання колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що характер агресивних дій ОСОБА_6 з метою заволодіння матеріальними цінностями потерпілої, беззаперечно, поза розумним сумнівом доводять корисливо-насильницький мотив обвинуваченого у вчиненому злочині.

Отже, колегія суддів вважає, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, згідно з яким встановлено кримінальну відповідальність за вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 злочинне діяння, а саме за напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

А відтак, виходячи з об`єктивно встановлених обставин події, доводи апелянта щодо перекваліфікації його дій з ч.4 ст. 187 КК України на ч.4 ст. 185 КК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, так і в ході апеляційного розгляду, та на думку колегії суддів, є способом захисту від вчиненого і спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, конкретні обставини справи, призначив таке, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, яке він має відбувати в ізоляції від суспільства, що є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копій судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4