МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1703/20
Провадження № 1-кп/945/160/23
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2023 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (приймає участь дистанційно,

за допомогою системи «EASYCON»),

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві в режимі відеоконференції з сервісом EASYCON кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

В провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Прокурор Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 надав на адресу суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 терміном на 60 діб, в обґрунтування якого посилався на існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора. Вважали заявлене клопотання безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , заслухавши учасників процесу, суд дійшов наступного.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.07.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07.08.2023 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі Миколаївський слідчий ізолятор на 60 діб.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: згідно з п.1 ст.177 КПК України переховуватися від суду; згідно з п.4 ч.1 ст.177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; згідно з п.5 ч. 1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується, що ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а саме: можливість переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: дані про особу обвинуваченого, який одружений, офіційно працевлаштований, раніше був судимий, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчинених злочинах, один з яких, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавленням волі на строк до восьми років, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк 60 діб.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, відповідно до ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких спричинив загибель людини, суд вважає за необхідне не визначати йому розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 196, 197, 199, 203, 331, 350, 369, ч.1 ст.370 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строк тримання під вартою в Державній установі Миколаївський слідчий ізолятор на 60 діб.

Строк дії даної ухвали закінчується 02 грудня 2023 року (включно).

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України ОСОБА_4 розмір застави у даному кримінальному провадженні не визначати.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

04.10.2023