У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомихайлівське ,Гулькевичеського р-ну,Краснодарського краю російської федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

- обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 26 грудня 2023 року, з забороною в період часу з 22:00 год до 06:00 год. залишати місце постійно проживання

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

підозрюваний: ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Визнати повідомлення про підозру ОСОБА_6 , необґрунтованим.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , в порядку ст. 206 КПК України.

Відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001507 від 08.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 310 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 26 грудня 2023 року, заборонивши йому в період часу з 22:00 год до 06:00 год залишати місце постійно проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_8 за кожною вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, а саме: Миколаївська область, м. Миколаїв, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

здати на зберігання до відповідних державних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, прийнятою з порушенням процесуального права, а також прийнятою з суттєвими порушеннями права підозрюваного на захист.

Зазначає, що слідчий суддя безпідставно визнав обгрунтованою підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, так як на момент розгляду клопотання слідчого ще не існувало будь якого висновку експерта про те, що вилучений в ході обшуку об`єкт відноситься до вогнепальної зброї та є вибухонебезпечним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Миколаївським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001507 від 08.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 310 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що з початку 2021 року до 26.10.2023 (більш точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перегляду Інтернет мережі, а саме: інтернет-сайту «Барахолка охотника» побачив у продажі вибухові пристрої, які відносяться до майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток №2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями). Після цього у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на придбання та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 , шляхом отримання поштового відправлення від невстановленої особи та у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, у відділенні Нової Пошти у місті Миколаєві Миколаївської області придбав корпус ручної гранати РГД-5, який належить до II категорії-небезпечний з маркувальними позначеннями «НОМЕР_1» у кількості 1 (однієї) одиниці.

В подальшому ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу та не маючи на меті, відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України, видачі органам влади, зберігав корпус ручної гранати РГД-5, який належить до II категорії-небезпечний з маркувальними позначеннями «НОМЕР_1», у кількості однієї одиниці за місцем свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , до часу її виявлення та вилучення 26.10.2023 працівниками поліції під час проведення обшуку.

26.10.2023 року ОСОБА_6 було затримано та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Врахував дані про особу, ступінь встановлених ризиків, обставини кримінального правопорушення, і враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, дійшов висновку, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного з покладенням на нього додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку, що запобігти їм в змозі тільки цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваного під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: даними витягу з реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0001507 від 08.09.2023; рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС 1-го відділу УСР в Миколаївській області ДСР НП України від 07.09.2023; рапортом старшого інспектора-чергового Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 08.09.2023; протоколом обшуку від 26.10.2023; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 26.10.2023 та актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 26.10.2023; рапортом співробітника Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 26.10.2023.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

За такого доводи захисника щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не є слушними.

Також слідчий суддя вірно зазначив, що є наявними ризики, передбачені п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, існує ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, на наявність зазначених ризиків вказує те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 віднесене до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі шляхом виїзду на тимчасово непідконтрольну Україні територію. А зважаючи на характер вчиненого та те, що підозрюваний не має офіційного джерела доходу, він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, колегія суддів вважає вірним зазначене слідчим суддею, що в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо того, що з врахуванням відомостей про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання в м. Миколаєві, проживає разом з дружиною, а отже має соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, відсутні відомості про підозру ОСОБА_6 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, а також враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного з покладенням на нього додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Доводи захисника щодо того, що рішення слідчим суддею було прийнято з суттєвими порушеннями права підозрюваного на захист не знайшли підтвердження матеріалами провадження.

Так, слідчим суддею вищевказані доводи захисника розглядались, та було обґрунтовано зазначено в рішенні, що Протокол затримання ОСОБА_6 від 26.10.2023 року складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України. Під час затримання ОСОБА_6 роз`яснювалось, у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється та підстави затримання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 208 КПК України, роз`яснені права, передбачені ст. 42 КПК України.

Протокол затримання був вручений ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_9. Зауважень і доповнень до протоколу від учасників не надходило.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що психологічне або фізичне насильство до нього під час затримання не застосовувалось.

26.10.2023 року ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру та 27.10.2023р. направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до суду, граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив. Порушення строків, визначених ст.ст. 192, 211 КПК України, судом не було встановлено.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2023 року, щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді