КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6769/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіСолом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна, в межах кримінального провадження № 0000145 від 28 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку 22 вересня 2023 року автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Шептицького, 14-Б, а саме:

- автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- один ключ від автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; один ключ від автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, мотивуючи прийняття такого рішення, слідчий суддя вказав на нібито наявність підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації цього майна.

Однак, вказані висновки слідчого судді є хибними, а сама оскаржувана ухвала була постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки, викладені в цій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Відтак, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що у даному випадку виходячи зі змісту клопотання прокурора, єдиною метою арешту майна, яку заявляла сторона обвинувачення у клопотанні, є забезпечення збереження цього майна як речових доказів у кримінальному провадженні. Інших підстав для арешту майна, які визначені у п.п. 2-4 ч. 2 ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення у своєму клопотанні не заявляла.

Матеріали клопотання прокурора не містять відомостей щодо набуття ОСОБА_6 процесуального статусу підозрюваного, а відтак накладення арешту на його майно з підстав забезпечення конфіскації такого майна у даному випадку є незаконним, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та відповідно, суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Окрім того, в частині накладення арешту на майно з метою забезпечення його конфіскації, всупереч приписів ст. 337 КПК України, слідчий суддя вийшов за межі судового розгляду, оскільки така мета арешту майна, як забезпечення його конфіскації прокурором у своєму клопотанні не заявлялась.

Також апелянт зазначає, що в ході обшуку автомобіля жодних наркотичних засобів, психотропних речовин, а також знарядь чи засобів, за допомогою яких такі речовини могли б бути виготовлені (прекурсори чи інші хімічні речовини, ваги, мішалки, ємності для їх зберігання тощо), виявлено не було. Ці фактичні обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що цей транспортний засіб немає жодного стосунку до вказаного кримінального провадження. Не зрозуміло, яким чином можуть бути використані, як докази у цьому кримінальному провадженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СТО НОМЕР_4 на вказаний автомобіль та одного ключа від нього.

На переконання представника власника майна, існують сумніви і щодо самої законності вилучення вказаного автомобіля за результатами проведення обшуку, який відбувся без присутності власника майна на станції технічного обслуговування за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Шептицького, 14-Б, оскільки дозвіл на таке вилучення слідчим суддею не надавався.

Сама наявність постанови слідчого від 22.09.2023 про визнання цього майна речовими доказами, не може бути безумовною та єдиною підставою для арешту майна. Постанова слідчого не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки не містить мотивів прийняття постанови та їх обґрунтування.

Крім того апелянт зазначає, що прокурор у своєму клопотанні не навів жодних доводів щодо розумності та співрозмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження та не врахував наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, а слідчий суддя в порушення вимог ч. 4 ст. 173 КПК України не застосовував найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

У судовому засіданні слідчому судді була надана належним чином засвідчена копія свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 28.07.2023. Вище вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_6 22.08.2023, тобто вказаний транспортний засіб у розумінні вимог ст. 368 Цивільного кодексу України та ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що необхідно враховувати під час розгляду цього клопотання при наданні оцінки наслідкам арешту майна, як для підозрюваного, так і для третіх осіб.

Окрім того апелянт зазначає, що з резолютивної частини оскаржуваної ухвали також не зрозуміло, в чому ж саме полягає арешт майна - в тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування цим майном, чи позбавленні якогось одного з цих прав чи двох з них та кого саме з осіб такого права (чи прав) було тимчасово позбавлено.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що в судовому засіданні 10.10.2023 з розгляду клопотання про арешт майна представник власника майна присутнім не був, однак викликався, але не зміг з`явитися з об`єктивних причин, а копію самої ухвали він отримав 17.10.2023.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав, а тому з урахуванням викладеного та думки представника власника майна, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без участі представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 . Однак як зазначає останній, що він викликався в судове засідання 10.10.2023, але не зміг з`явитися з об`єктивних причин, а копію самої ухвали він отримав 17.10.2023, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 28 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Солом?янського району та інших районів міста Києва діє злочинна група, яка займається оптовим виготовленням та розповсюдженням, наркотичних засобів, психотропних речовин, а також їх аналогів і прекурсорів на території міста Києва.

Також, здійснюють розповсюдження наркотичних засобів, психотропних речовин за допомогою поштових відправлень через мережу українських служб доставки: «Нова Пошта», «Укрпошта», «Meest Express».

У ході досудового розслідування встановлено активних учасників даної злочинної групи, зокрема, ОСОБА_6 , який виконує роль хіміка, відповідає за функціонування лабораторії, займається виготовленням психотропних речовин - «PVP» та амфетаміну. Він має у власності автомобіль «MERCEDES-BENZ GL 550», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 , на якому він здійснює перевезення наркотичних засобів.

22.09.2023 року в ході проведення слідчої дії, а саме, обшуку автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі « НОМЕР_1 », слідчим слідчого відділення Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Шептицького, 14-Б було виявлено та вилучено: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі « НОМЕР_1 » д.н.з. НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі « НОМЕР_1 » д.н.з. НОМЕР_2 ; один ключ від автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі « НОМЕР_1 » д.н.з. НОМЕР_2 .

22.09.2023 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі « НОМЕР_1 », д.н.з. НОМЕР_2 , направлено на майданчик тимчасового утримання транспорту, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б.

Вищевказане майно визнано речовими доказами, оскільки автомобіль являється знаряддям вчинення злочину у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 28 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

25.09.2023 прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в межах кримінального провадження № 0000145 від 28 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку 22 вересня 2023 року автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Шептицького, 14-Б, а саме:

- автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- один ключ від автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 550», номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження вищевказаного майна та запобігання можливості його відчуження, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту,

На обґрунтування даного клопотання, з урахуванням викладеного, а також, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, 03.10.2023 року у судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому, враховуючи, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, вважав за необхідне накласти арешт також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

10.10.2023 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про арешт майна, та накладено арешт на вище вказане майно.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання та з метою забезпечення збереження речових доказів і можливої конфіскації вказаного майна підозрюваного як виду покарання, слідчий суддя вважав необхідним накласти арешт на вищевказане майно та задовольнити клопотання.

При цьому слідчий суддя встановив, що постановою старшої слідчої СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_11 від 22 вересня 2023 року вищевказане майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу автомобіль марки MERCEDES-BENZ GL 550, Vin-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 .

23.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується особистим підписом підозрюваного.

25.09.2023 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, враховано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, письмові заперечення представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обставини кримінального провадження № 0000145 від 28 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також, що власника транспортного засобу ОСОБА_6 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови старшої слідчої СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_11 від 22 вересня 2023 року /а.с. 24-26/, в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Зі змісту клопотання вбачається, що вказаний автомобіль являвся знаряддям вчинення злочину у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 28 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів та можливу конфіскацію вказаного майна підозрюваного як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного клопотання прокурора та накладення арешту на вище вказане майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Також слідчим суддею перевірено твердження представника власника майна про те, що вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю підозрюваного та його дружини, оскільки придбаний під час перебування у шлюбі, тому накладення арешту стосується і її прав також. Однак слідчим суддею оцінено їх критично, з огляду на те, що будь-яких доказів щодо користування зазначеним транспортним засобом дружиною підозрюваного не надано, тобто не доведено, що накладення арешту матиме негативні наслідки для неї.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4