Справа № 283/2768/23
Провадження №1-кс/283/692/2023
У Х В А Л А

16 листопада 2023 року м. Малин

Слідчий суддя Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2023 року за №0000108 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту, в обґрунтування якого зазначила, що 16.11.2023 СД ВП №1Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000108 та розпочато досудове розслідування за ознаками проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, з тих підстав, що 15.11.2023 близько 16 год у м. Малині по вул. Гагаріна, 29 Житомирського області працівниками СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області зупинено автомобіль марки "Ford Transit", д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Останній відмовився від проведення огляду автомобіля, що є підставою вважати, що в даному автомобілі знаходяться заборонені речовини.

Так, 15.11.2023 працівниками СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області на ОСОБА_4 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані наркотичного сп`яніння).

15.11.2023 року в період часу з 17 години 05 хвилин по 17 годину 31 хвилину начальником сектору дізнання було проведено огляд місця події прибудинкової території поблизу будинків по вул. Чорновала, 2 та Гагаріна, 29 м. Малин Житомирської області, де перебував автомобіль марки "Ford Transit" д.н.з НОМЕР_1 , білого кольору, власник якого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився надавати дозвіл на проведення огляду транспортного засобу з метою виявлення наркотичних речовин, вказаний автомобіль вилучено з місця огляду події до ВП №1 Коростенського РУП.

Автомобіль марки "Ford Transit", д.н.з НОМЕР_1 , білого кольору постановою начальника сектору дізнання від 16.11.2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вилучений під час проведення огляду місця події об`єкти автомобіль марки "Ford Transit" д.н.з НОМЕР_1 , який ідповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 8041 від 27.07.2022, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має істотне значення для проведення досудового розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні, оскільки в автомобілі можуть зберігатись наркотичні, психотропні речовини їх аналоги та прекурсори, а також він може зберігати на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні та необхідний для проведення обшуку вказаного автомобіля, у зв`язку з чим, існує необхідність забезпечення його збереження шляхом накладення на нього арешту.

У судовому засіданні прокурор та начальник СД клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Перевіривши надані матеріали та дослідивши докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що 16.11.2023 СД ВП №1Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000108 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

При цьому вилучення автомобіля, арешт на який просить накласти прокурор, відбулося під час огляду місця події 15.11.2023, до внесення відомостей в ЄРДР, з тих підстав, що власник автомобіля ОСОБА_4 , будучи запідозреним працівниками поліції у тому, що він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився надати можливість провести поверхневий огляд транспортного засобу. Ні в клопотанні, ні в матеріалах справи прокурором не надано обґрунтувань правомірності проведення такої слідчої дії як невідкладної.

Факт перебування ОСОБА_4 з ознаками наркотичного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, підлягає іншій правовій кваліфікації, ніж ч. 1 ст. 309 КК України, та не дає підстав вважати, що в належному йому транспортному засобі можуть знаходитись наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори, що дає підстави накласти арешт на авто.

Копія направлення на госпіталізацію ОСОБА_4 , яка додана до клопотання, містись дані щодо стану здоров`я та діагнозів особи, тобто містить лікарську таємницю. В той же час прокурором не надано доказів законності походження вказаного направлення. Відтак слідчий суддя не враховує вказаний доказ при вирішенні обґрунтованості клопотання.

На переконання слідчого судді, посилаючись у клопотанні, що транспортний засіб, є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000108 від 16.11.2023 та наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для його арешту, прокурор повинен був зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, відповідних доказів того, що вилучений автомобіль, є доказом у даному кримінальному провадженні, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень.

Слідчий суддя звертає увагу, що підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає, відтак зазначення прокурором у клопотанні підставу для арешту автомобіля збереження автомобіля як речового доказу, зокрема, й для подальшого проведення у ньому обшуку, не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 171-173, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2023 року за №0000108за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1