ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/1740/20
провадження № 1-кп/753/2151/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2023 р. колегія суддів Дарницького районного суду міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

представник потерпілих ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянин України, одружений, із вищою освітою, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2009 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, звільнений 04 жовтня 2013 року з Бориспільської ВК № 119 за постановою Бориспільського МРС із заміною покарання на виправні роботи на невідбутий строк 3 роки 6 місяців 16 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Кропивницький Кіровоградської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України,

встановила:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 12 грудня 2023 року з Київського апеляційного суду після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України.

Відповідно до частини 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2023 року для розгляду цього кримінального провадження визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року колегією суддів призначено підготовче судове засідання на 26 грудня 2023 року.

25 грудня 2023 року прокурором ОСОБА_5 через канцелярію суду подані клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Враховуючи те, що захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , яка здійснює захист останнього у цьому кримінальному провадження, направила до суду клопотання про неможливість явки у підготовче судове засідання через зайнятість у іншому кримінальному провадженні та з огляду на наявність клопотання про обрання запобіжного заходу, судом було призначено захисника для проведення окремої процесуальної дії, пов`язаної з вирішенням зазначеного питання з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві.

Під час підготовчого судового засідання 26 грудня 2023 року колегія суддів перейшла до розгляду клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Позиції учасників

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані ним клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів. Мотивуючи клопотання прокурором зазначено, що обґрунтованість підозри та обвинувачення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів справи та вказують на доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Прокурор вказав, що строк тримання під вартою визначений ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.11.2023, закінчується 22.01.2024, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з наведеним прокурор просив обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строком на шістдесят днів без можливості внесення застави. Прокурор зауважив, що інші, більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Представник потерпілих наполягала на задоволенні клопотань, оскільки ризики зазначені прокурором не втратили своєї актуальності та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого заперечував, вказавши про те, що таке клопотання не обґрунтоване доказами та базується на певних припущеннях з боку сторони обвинувачення. Щодо ризику переховування від суду захисник вказав, що його наявність не може обґрунтовуватися виключно тяжкістю кримінальних правопорушень та суворістю можливого покарання, такі мають бути реальними та доведеними. Звертав увагу на те, що обвинувачений є військовозобов`язаним, що унеможливлює в сучасних умовах безперешкодно перетнути державний кордон, через те ризик переховування відсутній. Ризик впливу на свідків захисник вважає недоведеним, оскільки за час розгляду кримінального провадження у Дніпровському районному суді міста Києва жодні із зазначених у клопотанні осіб не звертались до органів досудового розслідування чи суду щодо можливого незаконного впливу на них з боку обвинуваченого ОСОБА_9 . Просив врахувати, що обвинувачений одружений, є батьком малолітньої дитини, має постійне місце проживання на околицях Києва, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Захисник також додав, що наведені у клопотанні прокурора ризики можна мінімізувати при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків. На підставі наведеного, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас сторона захисту вважала доцільним застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде домірним для обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи викладені захисником ОСОБА_7 та вказав, що прокурор більшу частину клопотання виклав щодо обгрунтованості підозри, натомість не мотивував належним чином її доведеності, як і не обгрунтовав наявність ризиків, на які посилався у своєму клопотанні. Захисник акцентував увагу колегії суддів на те, що тримання під вартою це винятковий запобіжний захід, водночас прокурор при розгляді цього клопотання не зазначив підставу неможливості у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, а у клопотанні такі відсутні. З урахуванням викладеного, захисник вважав за доцільне застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника, щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з підстав викладених захисником. Додатково при цьому зазначив, що прокурор звертається з аналогічними клопотаннями посилаючись на ті ж самі доводи та ризики уже більше трьох років. Крім іншого також вказав, що один з ризиків, на які посилається прокурор, був спростований самим потерпілим ОСОБА_12 , який в попередньому судовому розгляді підтвердив, що жодних насильницьких дій стосовно нього не вчинялись, а інші ризики наведені у клопотанні не підтвердженні нічим іншим, крім як доводами самого прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_10 вдаючись до обставин, які викладені у обвинувальному акті вказав, що жодного відношення до кримінальних правопорушень, які йому інкримінується він не має, а ті ризики, на які посилається представник сторони обвинуваченя у клопотанні, є його припущенням, яке не підтверджене жодними доказами.

Колегія суддів, дослідивши заявлені клопотання та долучені до них матеріали, заслухавши думку сторін кримінального провадження, а також висловленні заперечення, дійшла таких висновків.

Положення закону

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ( ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Так, вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, зокрема підготовчого провадження, метою якого відповідно до глави 27 КПК України є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 .

У клопотанні прокурор стверджує, що ризики, передбачені пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування ОСОБА_9 від суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих цьому кримінальному провадженні; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчинення ним інших кримінальних правопорушень), не зменшились та продовжують існувати.

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Так, злочини, передбачені ч. 1 ст. 263; п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , є тяжкими та особливо тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк від трьох до семи років; позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна (з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України); позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Означені покарання в разі визнання ОСОБА_9 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України №6 4/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Таким чином, враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, тож колегія суддів погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до запобіжного заходу, в ході попереднього судового розгляду та на час розгляду цього клопотання не зменшився.

Оцінюючи ризик впливу на свідків та потерпілих, суд бере до уваги встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Обвинуваченому ОСОБА_9 вже були відкриті матеріали досудового розслідування, під час попереднього судового розгляду частина із зазначених учасників були допитані судом присяжних, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби позапроцесуального впливу на свідків та потерпілих.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження цим складом суду.

Прокурор наявність зазначеного ризику обґрунтовував ще й тим, що одним із свідків у кримінальному провадженні є ОСОБА_13 , стосовно якого в ході попереднього судового розгляду були виділені матеріали в окреме провадження та укладено угоду про визнання винуватості, який може дати важливі показання щодо фактичних обставин. У свою чергу ОСОБА_9 , який за версією сторони обвинувачення розробляв план злочинної діяльності щодо створення та функціонування озброєної групи - банди, шукав і кандидатів для участі у ній, як лідер цієї злочинної групи може впливати на ОСОБА_13 , який перебував у його підпорядкуванні з метою ненадання ним правдивих та/або повних показань про відомі йому обставини кримінального провадження.

Отже, слушними є доводи прокурора щодо загрози того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на цього свідка з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності.

Також під час розгляду клопотання прокурор на обґрунтування зазначеного ризику акцентував увагу колегії суддів, що під час попереднього судового розгляду потерпілий ОСОБА_14 в ході свого допиту повідомляв суду присяжних про наявну загрозу для його життя та здоров`я у разі зміни запобіжного заходу. Однак, такі твердження сторони обвинувачення колегією суддів до уваги не беруться, оскільки наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді вже у іншому складі суду та перевірка зазначених тверджень буде здійснена вже в ході судового розгляду під час дослідження всіх доказів у справі.

Таким чином, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у цій частині суд погоджується з доводами сторони захисту у його недоведеності, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Водночас ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як дуже високий, оскільки бере уваги те, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення проти власності, вчинених із застосуванням та погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи.

Колегія суддів також бере до уваги кримінальні правоопрушення, які інкримінуються ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що заподіяло смерть людини, проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованою з метою нападу на окремих осіб. Кількість інкримінованих злочинів свідчить про стійку протиправну поведінку та підтверджує ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

У той же час, з боку сторони захисту не було надано доказів на підтвердження того, що вказаний ризик зменшився або припинив існувати.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого, а також на відсутність відомостей вчинення ОСОБА_9 спроб впливу на свідків та потерпілих, суд вважає необґрунтованими.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає подання суду доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Також захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_9 має стійкі соціальні зв`язки, сімейний стан (одружений), наявність малолітньої дитини та постійне місце проживання на околицях Києва.

Колегія суддів бере до уваги зазначені характеризуючі дані стосовно ОСОБА_9 , водночас погоджується з твердженням прокурора, яке не заперечувала сторона захисту, що вказані соціальні зв`язки існували і на момент вчинення інкримінованих злочинів та не слугували тим важелем впливу на його протиправну поведінку.

Враховуючи надані захисниками характеризуючі матеріали стосовно ОСОБА_9 , встановлену наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність у обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з цим, домашній арешт, хоч і полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим, оскільки лише обмежує пересування особи та не зможе належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Тому у випадку його застосування, з огляду на встановлені колегією суддів ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що застосування домашнього арешту як запобіжного заходу на цьому етапі кримінального провадження не буде достатньо дієвим та таким, що зможе в повній мірі запобігти ризикам наведеним прокурором.

Суд також при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людей (ст. 183 КПК України).

Прокурор заперечував проти обрання альтернативного запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, суд бере до уваги обставини, які викладені в обвинувальному акті, тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_9 , спосіб вчинення кримінальних правопорушень та дані про особу ОСОБА_9 , через те вважає за необхідне не застосовувати заставу до обвинуваченого.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що обвинувальний акт надійшов до суду лише 12 грудня 2023 року, розпочалось підготовче провадження, суд вважає за доцільне визначити строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 на 60 днів.

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на потерпілих чи свідків, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

З приводу тверджень обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового засідання щодо викладених у обвинувальному акті фактичних обставин, відсутності вини обвинуваченого, посилання останнього на показання потерпілого ОСОБА_12 надані ним у попередньому судовому розгляді, то колегія суддів наголошує, що зазначене не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, оскільки особливістю цієї стадії є те, що суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює пред`явлене обвинувачення тощо.

Щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 .

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Так, злочини, передбачені ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , є особливо тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна (з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України); позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Означені покарання в разі визнання ОСОБА_10 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Таким чином, враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності із призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, тож колегія суддів погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до запобіжного заходу, в ході попереднього судового розгляду та на час розгляду цього клопотання не зменшився.

У той же час продовжує існувати і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом не допитані.

Не може залишатися поза увагою те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

До того ж, обвинуваченому ОСОБА_10 вже були відкриті матеріали досудового розслідування, під час попереднього судового розгляду частина із зазначених учасників були допитані судом присяжних, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби позапроцесуального впливу на свідків та потерпілих.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження цим складом суду.

Прокурор наявність зазначеного ризику обґрунтовував й тим, що свідком у кримінальному провадженні є засуджений ОСОБА_13 , стосовно якого в ході попереднього судового розгляду були виділені матеріали в окреме провадження та укладено угоду про визнання винуватості, який може дати важливі показання щодо фактичних обставин. У свою чергу ОСОБА_10 до інкримінованих злочинів перебував з ОСОБА_13 у тісних дружніх стосунках, які можуть існувати і на сьогодні. Прокурор вказує, що ОСОБА_10 може вчиняти різного роду дії з метою ненадання ним правдивих та/або повних показань про відомі йому обставини кримінального провадження.

Отже, слушними є доводи прокурора щодо загрози того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на цього свідка з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності.

Також в ході розгляду клопотання прокурор на обґрунтування зазначеного ризику акцентував увагу колегії суддів, що під час попереднього судового розгляду потерпілий ОСОБА_14 в ході свого допиту повідомляв суду присяжних про наявну загрозу для його життя та здоров`я у разі зміни запобіжного заходу. Однак, такі твердження сторони обвинувачення колегією суддів до уваги не беруться, оскільки наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді вже у іншому складі суду та перевірка зазначених тверджень буде здійснена під час судового розгляду, зокрема дослідження доказів у справі.

Таким чином, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Стосовно ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує, що ОСОБА_10 , як колишній працівник правоохоронну органу має особисті та ділові зв`язки, які він може використати для того, щоб перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки бере уваги те, що ОСОБА_10 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163; ч. 2 ст. 182; ч. 2 ст. 328; ч. 1 ст. 366 КК України, у іншому кримінальному провадженні, яке розглядається Шевченківським районним судом міста Києва.

Колегія суддів також бере до уваги кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованою з метою нападу на окремих осіб.

На переконання суду, вказані обставини свідчать про існування ризику щодо можливого вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 в ході розгляду клопотання наголошував, що тримання під вартою це винятковий запобіжний захід та прокурором при розгляді клопотання не зазначено підставу неможливості у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів переконана, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, на цій стадії судового розгляду буде недостатнім для запобігання доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, особистого зобов`язання для запобігання ризиків буде недостатньо, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_10 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які прибули до суду та висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Застосування застави або домашнього арешту як запобіжного заходу на цьому етапі кримінального провадження не буде достатньо дієвим та таким, що зможе в повній мірі запобігти ризикам визнаних судом доведеним.

Враховуючи встановлену наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність у обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (ч. 4 ст. 183 КПК України).

Прокурор заперечував проти обрання альтернативного запобіжного заходу, оскільки злочини, які інкримунуються ОСОБА_10 вчиненні із застосуванням насильства.

При вирішенні питання щодо можливого визначення розміру застави, суд бере до уваги обставини, які викладені в обвинувальному акті, тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_10 , через те вважає за необхідне на цьому етапі судового розгляду не застосовувати заставу до обвинуваченого.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що обвинувальний акт надійшов до суду лише 12 грудня 2023 року, розпочалось підготовче провадження, суд вважає за доцільне визначити строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 на 60 днів.

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на потерпілих чи свідків, перешкоджанню кримінальному провадженні іншим чином, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що стороною обвинувачення не зібрано достатньо доказів для доведеності його винуватості, то суд має зазначити, що питання встановлення наявності чи відсутності складу певного кримінального правопорушення у діях особи, вагомості доказів висунутого обвинувачення та його обґрунтованості, суд має право вирішити у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті, а не під час розгляду в підготовчому судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу.

Колегія суддів акцентує увагу, що оцінка наведеним доводам обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 може бути надана виключно під час судового розгляду за наслідком дослідження наданих сторонами доказів, адже ці доводи стосуються суті пред`явленого обвинувачення та його доведеності.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, статтями 177, 182, 183, 314-316 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 23 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 23 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3