Провадження № 1-кс/752/6728/23
У Х В А Л А

28.08.2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Кри м та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника першого відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про здійснення у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника першого відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН: № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 «Декларація про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету»; № 2625 (XXV) від 24.10.1970 «Декларація про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 «Декларація про зміцнення міжнародної безпеки» та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V названої Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований РФ 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької, Луганської, Херсонської і Запорізької областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст. ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ (далі - ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту (далі - ЧФ) РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свій злочинний умисел представники влади РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу ЗС РФ, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії південно-східних регіонів України, АР Крим і м. Севастополя, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції, організованої та контрольованої як службовими особами, так і негласними співробітниками ЗС РФ та інших правоохоронних і розвідувальних органів, під безпосереднім керівництвом яких організовувалися незаконні сепаратистські референдуми, спрямовані на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення серед інших територій України, які були об`єктом злочинного посягання представників влади РФ, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту РФ, що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення вирішено було розпочати з території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян Російської Федерації та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, із 20.02.2014 для реалізації вищезазначеного наміру, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Для узаконення інтервенції в Україну, надання легітимності застосуванню ЗС РФ на території України відповідно до законодавства РФ, до Державної Думи РФ президентом РФ 01.03.2014 було подано проект постанови «Про використання збройних сил РФ на території України».

01.03.2014 ОСОБА_7 будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації VI скликання подав заяву до Держаної Думи Федеральних Зборів РФ з проханням врахувати його голос «за» при голосуванні за прийняття постанови «Про використання збройних сил РФ на території України». Цього ж дня Рада Федерації Федеральних Зборів прийняла постанову № 48-СФ, якою надала згоду президенту РФ на використання ЗС РФ на території України «до нормалізації суспільно-політичної обстановки в цій країні».

В подальшому, самопроголошена Верховна Рада Автономної Республіки Крим 11.03.2014 затвердила Декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

16.03.2014 на окупованих Російською Федерацією територіях АР Крим та м. Севастополь представниками влади та ЗС РФ організовано і проведено незаконний референдум.

17.03.2014 нелегітимна Верховна Рада АР Крим прийняла постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», а президент РФ видав Указ № 147 «Про визнання Республіки Крим».

21.03.2014 набули чинності федеральні закони, якими утворено у складі Російської Федерації нові суб`єкти - Республіку Крим і місто федерального значення Севастополь.

Таким чином представниками влади РФ здійснена окупація частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та спроба легітимізувати вказані дії.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 року антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основною їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07.04.2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27.04.2014 на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини і загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» спільно з іррегулярними незаконними збройними формуваннями РФ та військовослужбовцями ЗС РФ чинять збройний опір Збройним Силам України у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку. При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ, під виглядом органів державної влади створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20.02.2014 станом на день повідомлення про підозру триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація окремих територій України розпочалася 19.02.2014.

Не полишаючи намір змінити межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, встановити підконтрольний РФ політичний режим в державі, представники влади та ЗС РФ почали підготовку до повномасштабного нападу на Україну, для чого з листопада 2021 року перекидали підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, аргументуючи це участю в спільних російсько-білоруських навчаннях «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10.02.2022.

Станом на 08.02.2022 вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення із запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15.02.2022 Державна Дума РФ звернулася до президента РФ з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

21.02.2022 керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента РФ з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день президент РФ скликав позачергове засідання Ради безпеки РФ, де обговорювалося питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» і президент РФ підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22.02.2022 президент РФ підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день президент РФ, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23.02.2022 керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24.02.2022 о 05 годині президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати «спеціальну військову операцію» в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24.02.2022 та щонайменше по день повідомлення про підозру підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

В ході бойових дій збройними силами РФ, серед іншого, захоплено частини Запорізької і Херсонської областей, після чого, з метою якнайшвидшої їх анексії створено так звані «військово-цивільні адміністрації», які мають виконувати роль органів влади на цих територіях.

При цьому, питання прийняття до складу РФ нових суб`єктів у законодавстві РФ регулюється Федеральним конституційним законом РФ від 17.12.2001 № 6-ФКЗ «Про порядок прийняття в Російську Федерацію і утворення в її складі нового суб`єкта Російської Федерації», згідно з ч.1 ст. 3 якого прийняття в РФ і створення в її складі нового суб`єкта відбувається на добровільній основі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 названого закону від 17.12.2001 прийняття в РФ в якості нового суб`єкта іноземної держави або її частини відбувається за взаємною згодою РФ і даної іноземної держави відповідно до міжнародного (міждержавного) договору про включення в Російську Федерацію в якості нового суб`єкта іноземної держави або її частини, укладеним Російською Федерацією з даною іноземною державою.

Враховуючи те, що вище політичне керівництво України не має наміру укладати будь-які договори про прийняття територій України до складу РФ, з метою створення видимості дотримання положень Федерального конституційного закону РФ від 17.12.2001 «Про порядок прийняття в Російську Федерацію і утворення в її складі нового суб`єкта Російської Федерації» представники влади РФ за допомогою збройних сил РФ і місцевих підконтрольних їм «адміністрацій» з 23 по 27.09.2022 на захопленій російськими військами частині Херсонської, Запорізької, Донецької та Луганської областей організували і провели так звані «референдуми про вхід до складу РФ». За результатами таких «референдумів» начебто абсолютна більшість населення названих регіонів проголосувала за їх входження до складу РФ.

29.09.2022 президент РФ підписав укази № 686 і № 687 про визнання державного суверенітету і незалежності Херсонської та Запорізької областей відповідно.

Це дало змогу представникам влади РФ укласти з Луганською, Донецькою, Херсонською і Запорізькою областями України як незалежними державами міжнародні договори про їх вступ до складу РФ в якості нових суб`єктів.

Відповідно до ст. 8 Федерального конституційного закону РФ від 17.12.2001 «Про порядок прийняття в Російську Федерацію і утворення в її складі нового суб`єкта Російської Федерації» міжнародний договір про прийняття в РФ в якості нового суб`єкта іноземної держави вноситься до Державної Думи на ратифікацію одночасно з проєктом федерального конституційного закону про прийняття в Російську Федерацію нового суб`єкта. Федеральний закон про ратифікацію міжнародного договору і федеральний конституційний закон про прийняття в РФ нового суб`єкта приймаються палатами Федеральних Зборів РФ (ч. 1-2 ст. 9 названого закону № 6-ФКЗ).

Відповідно до ст.ст. 94, 95 Конституції РФ Федеральні Збори, що складаються з двох палат - Ради Федерації і Державної Думи, є представницьким і законодавчим органом РФ. Державна Дума складається з 450 депутатів.

Таким чином, депутати Державної Думи є, серед інших, представниками законодавчої влади РФ, які приймають рішення про прийняття нових суб`єктів в РФ. Згідно зі ст. 85 Регламенту Державної Думи, прийнятим постановою Державної Думи Федеральних Зборів РФ від 22.01.1998 № 2134-ІІ ГД, при голосуванні по кожному питанню депутат Державної Думи має один голос і подає його за прийняття рішення чи проти нього або утримується від прийняття рішення. Своє право на голосування він здійснює особисто.

12.10.2021 ОСОБА_7 був обраний депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ від фракції Всеросійської політичної партії «Єдіная Росія» восьмого скликання, займає цю посаду станом на день повідомлення про підозру.

03.10.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем своєї роботи в залі засідань Державної Думи за адресою м. Москва, Охотний ряд, 1, будучи представником законодавчої влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації і голосування за проєкти федеральних конституційних законів, діючи умисно, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, усвідомлюючи явну злочинність власних дій, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушуючи принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де

-о 14:30:11 проголосував «за» проєкт федерального закону № 203812-8 «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією і Донецькою Народною Республікою про прийняття до Російської Федерації Донецької Народної Республіки та утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта»;

-о 14:31:35 проголосував «за» проєкт федерального закону № 203813-8 «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією і Луганською Народною Республікою про прийняття до Російської Федерації Луганської Народної Республіки і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта»;

-о 14:33:50 проголосував «за» проєкт федерального закону № 203814-8 «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією і Запорізькою областю про прийняття до Російської Федерації Запорізької області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта»;

-о 14:35:24 проголосував «за» проєкт федерального закону № 203815-8 «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією і Херсонською областю про прийняття до Російської Федерації Херсонської області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта»;

-о 15:53:02 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203816-8 (перше читання) «Про прийняття до Російської Федерації Донецької Народної Республіки і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Донецької Народної Республіки»;

-о 15:54:09 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203816-8 (в цілому) «Про прийняття до Російської Федерації Донецької Народної Республіки і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Донецької Народної Республіки»;

-о 15:55:32 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203817-8 (перше читання) «Про прийняття до Російської Федерації Луганської Народної Республіки і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Луганської Народної Республіки»;

-о 15:56:14 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203817-8 (в цілому) «Про прийняття до Російської Федерації Луганської Народної Республіки і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Луганської Народної Республіки»;

-о 15:57:50 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203818-8 (перше читання) «Про прийняття до Російської Федерації Запорізької області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Запорізької області»;

-о 15:58:38 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203818-8 (в цілому) «Про прийняття до Російської Федерації Запорізької області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Запорізької області»;

-о 15:59:44 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203819-8 (перше читання) «Про прийняття до Російської Федерації Херсонської області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Херсонської області»;

-о 16:00:28 проголосував «за» проєкт федерального конституційного закону № 203819-8 (в цілому) «Про прийняття до Російської Федерації Херсонської області і утворення у складі Російської Федерації нового суб`єкта - Херсонської області».

Всі ці закони були прийняті Федеральними Зборами РФ, що дозволило Російській Федерації прийняти у свій склад відповідні регіони України всупереч законодавству України, міжнародним договорам і політичній волі державних органів влади України, тобто змінити межі території і державний кордон України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07.04.2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27.04.2014 на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

12.05.2014 порушуючи ст. 1, 2, 73 Конституції України, окупаційна адміністрація РФ в окупованій Донецькій області проголосила незалежність «Донецької народної республіки», тобто всупереч волі народу України змінила межі території і державний кордон України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Разом з тим, завдяки Збройним Силам України під контролем окупаційної адміністрації РФ станом на 12.05.2014 перебувала лише частина Донецької області, однак з того часу незаконні збройні формування так званої «ДНР» спільно з ЗС РФ і під їх контролем не полишали спроб захопити всю Донецьку область, тобто продовжували реалізовувати свою мету змінити межі території і державний кордон України на порушення порядку, встановленого Основним Законом України.

ОСОБА_7 , поділяючи мету окупаційної адміністрації РФ в окупованій Донецькій області, терористичної організації «ДНР», представників влади РФ і ЗС РФ змінити межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи умисно, не пізніше 21.09.2022 перебуваючи на тимчасово окупованій території України, яка знаходилася на той момент під ефективним контролем ЗС РФ і терористичної організації «ДНР» (більш точне місце і час досудовим розслідуванням не встановлені), передав незаконним збройним формуванням терористичної організації «ДНР» військове та інше обладнання (зокрема, квадрокоптери і оптичні прилади; загальна кількість, вид і вартість обладнання досудовим слідством не встановлені) для використання у боротьбі зі Збройними Силами України з метою зміни межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Таким чином, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в тому, що будучи представником влади, вчинив протиправні умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, та у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК України.

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 за наявних підстав 08.12.2022 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

12.12.2022 до відділу кримінальної поліції ГУНП в АР Крим та м. Севастополі направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України щодо встановлення фактичного місця знаходження ОСОБА_7 та забезпечення явки останнього шляхом вручення повістки про виклик до СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі для вручення повідомлення про підозру, а також щодо здійснення при необхідності всіх заходів для вручення останньому повідомлення про підозру.

13.12.2022 року ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 та ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України, шляхом публікації повідомлення про підозру і повісток про виклик підозрюваного на 04.01.2023, 05.01.2023 та 06.01.2023 в газеті «Урядовий кур`єр» і на веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою?агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Наразі наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуває на території держави агресора - Російської Федерації.

13.12.2022 ОСОБА_7 оголошено у розшук у зв`язку з тим, що місцезнаходження підозрюваного не відомо.

12.01.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов таких висновків.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 за наявних підстав 08.12.2022 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

13.12.2022 року ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 та ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України, шляхом публікації повідомлення про підозру і повісток про виклик підозрюваного на 04.01.2023, 05.01.2023 та 06.01.2023 в газеті «Урядовий кур`єр» і на веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи наведене, положення статей 135, 276-279, 297-5 КПК України, ОСОБА_7 набув статус підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022.

Встановлено, що на даний час підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на території Російської Федерації та є депутатом Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації VIII скликання.

Постановою старшого слідчого СУГУ НП в АР Крим та місті Севастополі ОСОБА_5 від 13.12.2022 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в державний розшук.

Таким чином, долучені до матеріалів клопотання матеріали кримінального провадження надають слідчому судді підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 умисно переховується від слідства та прокуратури на території України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення ним тяжких злочинів.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частини 1 і 2 статті 1 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Виходячи з фактичних даних, що містяться у долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про достатність доказів обвинувачення для початку спеціального розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, поряд з положеннями ч. 2 ст. 297-4 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, рішення Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 32, Series А, № 182. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій відповідно до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Враховуючи, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України; те, що він умисно ухиляється від явки на виклики слідчого, переховується від органів досудового розслідування та прокуратури, оголошений у державний розшук та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою виконання завдань кримінального судочинства, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 відносно ОСОБА_7 .

Керуючись статями 297-1, 297-3, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 04.08.2022 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Жданова (Маріуполь) Донецької області, СРСР, громадянина Російської Федерації, освіта вища, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації VIII скликання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; РФ АДРЕСА_2 , раніше несудимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 110-2 КК України.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести уповноваженій особі до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя