КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 16 листопада 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 30 серпня 2023 року клопотання розглянуто без участі прокурора, про результат розгляду стало відомо 26 вересня 2023 року зі слів сторони захисту, у той самий день поштовим зв`язком направлено апеляційну скаргу.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам провадження та неповнотою судового розгляду.

Вважає, що вилучена документація, а саме довіреності за 2018-2019 роки є прямими доказами у провадженні, оскільки ймовірно всі вони містять у собі ознаки підробки. Проведеними слідчими діями, а також допитами осіб від імені яких видавалися довіреності на представлення їх інтересів, установлено факт створення та видачі таких довіреностей без відома осіб від імені яких вони видавалися. Під час обшуку виникла об`єктивна необхідність у вилученні зазначеної документації, оскільки вона вказує на прямий умисел невстановлених осіб на заволодіння земельними ділянками на території Кіровоградської області, підробку офіційних документів, а також співучасть великого кола осіб, причетних до вчинення вказаних дій.

Відтак, у вилучених документах містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а надання довіреностей і інформації, що в них міститься, є необхідною умовою проведення судового експертного почеркознавчого дослідження, при цьому у вказаній ухвалі слідчого судді дозвіл на їх вилучення не надано.

Крім того, у органу досудового розслідування виникла об`єктивна необхідність вилучення вказаної техніки. Проведення зазначеного експертного дослідження забезпечить повне та неупереджене розслідування кримінального провадження, прийняття у ньому законного та обґрунтованого рішення.

Зауважує, що мотивувальна частина рішення суперечить сама собі. Так, в абзаці 13 мотивувальної частини суддя вказує, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а потім у абзаці 25 цього ж рішення суд вказує на недостатність обґрунтування у клопотанні саме чому вказане майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину їх вчинення.

Водночас, слідчим суддею не враховано при цьому мотивування сторони обвинувачення, що вказана документація вилучена у нотаріуса, який є однією із сторін видачі такої довіреності, та яка за всіма ознаками ймовірно підроблена, або видана без згоди такої особи на уповноваження від її імені ряду осіб на вчинення певних дій із земельними ділянками тощо.

На думку сторони обвинувачення, слідчий суддя формально виконав покладені на нього обов`язки та не дослідив належним чином викладені у клопотання про арешт майна обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представників власника майна та власника майна, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 30 серпня 2023 року клопотання розглянуто без участі прокурора, про результат розгляду стало відомо 26 вересня 2023 року зі слів сторони захисту, у той самий день поштовим зв`язком направлено апеляційну скаргу, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке 17 лютого 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000249, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що на території Кіровоградської області діє організована злочинна група осіб, до якої входять посадові особи ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, приватні нотаріуси, помічники приватних нотаріусів, інженери-землевпорядники, особи, які представляли інтереси громадян щодо розпорядження земельними ділянками, які налагодили протиправний механізм отримання та видачі земельних ділянок громадянам України на території Кіровоградської області.

Протиправний механізм отримання та видачі земельних ділянок полягає у фіктивному оформленні права власності на земельні ділянки які розташовані на території Кіровоградської області особам, які проживають на території Житомирської, Рівненської, Волинської, Київської та Дніпропетровської областей без їх відома та участі. Виділення земельних ділянок здійснюється службовими особами ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області за участі осіб, які нібито мали довіреності на представлення інтересів щодо отримання у власність та розпорядження земельними ділянками.

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що до вказаної злочинної діяльності залучено інженерів землевпорядників приватних землевпорядних організацій, які здійснюють розробку проектів землеустрою, складають кадастрові плани та затверджують технічну документацію на земельні ділянки підставним громадянам України без їх відома та участі на території Кіровоградської області.

Також до протиправного механізму залучено приватних нотаріусів, які зловживаючи службовим становищем, систематично здійснюють несанкціоноване втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно даних досудового розслідування, до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

22 серпня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем розташування архіву нотаріуса ОСОБА_7 , під час якого, зокрема, серед іншого виявлено та вилучено довіреності та матеріали до них, дозвіл на виявлення та вилучення яких надано в ухвалі про проведення обшуку. Крім цього виявлено та вилучено довіреності і матеріали до них, на які дозвіл в ухвалі на проведення обшуку не надано, зокрема вказані документи зшиті у нотаріальні справи.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_8 від 22 серпня 2023 року, вилучені під час обшуку документи, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

23 серпня 2023 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 направив поштовим зв`язком до Печерського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , документи.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з тих підстав, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах з достатньою повнотою органом досудового розслідування не обґрунтовано, яким саме чином вказане майно є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом, чи використовувалися під час вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Однак, колегія суддів вважає, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався прокурор.

З наявної в матеріалах провадження постанови старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_8 від 22 серпня 2023 року, незрозуміло, яке доказове значення має вказане майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

Враховуючи зазначене, а також те, що в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, то існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого про визнання зазначеного майна речовими доказами.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах з достатньою повнотою не обґрунтовано, яким саме чином вказане майно є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом, чи використовувалися під час вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Доводи прокурора, що мотивувальна частина рішення суперечить сама собі. оскільки в абзаці 13 мотивувальної частини вказано, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а потім у абзаці 25 цього ж рішення суд вказує на недостатність обґрунтування у клопотанні саме чому вказане майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину їх вчинення, не заслуговують на увагу. Оскільки, як вважає колегія суддів, вказане є технічною помилкою.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/38114/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/6318/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України