Справа № 348/2718/23
Провадження № 11-кп/4808/624/23
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

в порядку письмового апеляційного провадження матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2023 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 14.01.2024 включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду щодо продовження відносно ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Звертає увагу, що обраний запобіжний захід є надто суворим та не ґрунтується на матеріалах справи. Наголошує, що суд виключно на підставі розумної оцінки отриманих доказів визначив лише вірогідність причетності обвинуваченої ОСОБА_6 до вчинення злочинів та такою, що є достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів. Сторона захисту погоджується з тим, що судом дійсно встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, у тому числі вчиненого з метою приховання вчинення іншого злочину.

Однак, при постановленні ухвали про застосування або продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний врахувати дані про міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців у обвинуваченого, ризик повторення протиправної поведінки та інше.

Таким чином, судом при ухваленні рушення не було враховано, що на утриманні обвинуваченої були двоє неповнолітніх дітей, один з них у віці 12 років помер наприкінці грудня 2021 року від онкозахворювання, перед цим проходив лікування у м. Києві, та обвинувачена знаходилась поряд з ним, а син ОСОБА_8 , 2011 року народження, в цей час знаходився із бабусею, та разом із нею проживає в Тернопільській області, часто хворіє та потребує догляду з боку матері.

Адвокат ОСОБА_7 просив розгляд апеляційної скарги на ухвалу Надвірнянського районного суду від 16.11.2023 року в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 проводити без його участі.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини неприбуття не повідомив, заяв про розгляд провадження за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 ,адвоката ОСОБА_7 та прокурора.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 та ч. 1 ст. 406 КПК України апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в обґрунтування клопотання зазначено, що 28.07.2023 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи у житловому будинку своєї подруги ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що донька подруги ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спить, з мотивів особистих неприязних відносин, вирішила умисно протиправно заподіяти їй смерть тобто вбити. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з особистих мотивів та мети, взяла до рук подушку та почала душити останню, а коли малолітня ОСОБА_10 , прокинулась та спробувала захистити себе, ОСОБА_6 , взяла до рук раніше принесену із двору, заздалегідь підготовлену сокиру та нанесла останній декілька ударів по голові та тулубу, від яких остання втратила свідомість. Побачивши вказане ОСОБА_6 зрозуміла, що виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство малолітньої ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Окрім того, ОСОБА_6 , вирішила викрасти двох малолітніх дітей ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_6 після вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_10 , вважаючи що вона вбила останню, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення двох малолітніх осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи довести свої наміри до кінця, розуміючи що у житловому будинку та дворі ОСОБА_9 відсутні особи, які б могли завадити викраденню дітей і за нею ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без дозволу матері забрала останніх із їхнього місця проживання та разом з ними покинула межі села Гвізд, направившись до залізничного вокзалу м. Івано-Франківськ, з метою втечі у невідомому напрямку за межі Івано-Франківської області, однак була затримана працівниками поліції.

Відповідно до змісту клопотання прокурора у ході досудового розслідування було також встановлено, що у період з 04.08.2020 до 28.07.2023 років ОСОБА_6 з метою приховування своїх персональних даних вчинила підчистку у паспорті громадянина України, а саме змінила рік свого народження.

Відповідно до формулювання обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.1 ст.358 КК України.

З позиції сторони обвинувачення обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій є ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також намагалася виїхати за межі Івано-Франківської області; обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки вона обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України; може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні, оскільки їй відомі їх анкетні відомості та перебуваючи на волі, вона матиме можливість чинити на них тиск, з метою уникнення від кримінальної відповідальності; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить її поведінка після вчинення кримінальних правопорушень.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив таке задовольнити. Враховуючи те, що станом на день розгляду клопотання строк дії запобіжного заходу не сплив, просив продовжити строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої. Звернув увагу суду, що обвинувачена разом зі своєю дитиною тривалий час не проживала. Дитиною опікувалася та опікується по даний час бабуся.

Обвинувачена у підготовчому судовому засіданні просила змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки на її утриманні є неповнолітня дитина і незважаючи на те, що вона не має постійного місця проживання, вона може проживати у Тернопільській області, де зараз проживає її мама.

Захисник в суді першої інстанції просив відмовити у задоволенні клопотання та просив обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту. Не оспорюючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, вважає, що до обвинуваченої можна застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки обвинувачена повинна дбати про свою дитину.

Враховуючи те, що у підготовчому провадженні суд наділений повноваженнями продовжувати раніше обраний запобіжний захід, а також позицію прокурора, який просив продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченої, суд при вирішенні клопотання прокурора керується ст.199 КПК України.

Так, при ухваленні рішення, судом враховано, що щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.11.2023 включно. Таким чином, на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою строк дії запобіжного заходу не збіг.

Під час розгляду клопотання в суді першої інстанції сторони кримінального провадження не оспорювали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.1 ст.358 КК України.

Суд прийшов до висновку, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачена не має постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, місця роботи та усвідомлює неминучість призначення судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років;

- п. 2 можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена намагалася змінити свої персональні дані зазначені у паспорті громадянина України;

- п. 3 можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки обвинувачена часто бувала вдома у потерпілих, знайома з ними, знає адресу їх проживання, також їй відомі анкетні відомості про свідків у кримінальному провадженні;

- п. 4 можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується поведінкою обвинуваченої після вчинення кримінальних правопорушень та обставинами за яких їх було вчинено.

Суд також зазначив, що вказані ризики з моменту обрання обвинуваченій запобіжного заходу не зменшилися та не перестали існувати.

При вирішенні клопотання, суд, окрім норм КПК України, врахував практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення у справі "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000, відповідно до якого, тримання під вартою вважається виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Судом вказано, що такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченій та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 , і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу обвинуваченої підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя взяв до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Суд відхилив доводи сторони захисту щодо необхідності утримувати та дбати про дитину, оскільки у ході розгляду клопотання достовірно встановлено, що обвинувачена дитиною не цікавилася. Протягом останніх 3 років дитина проживала з бабусею, яка нею опікується по даний час.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави, зважаючи не те, що ОСОБА_6 вчинила злочин із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя потерпілої.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 .

Суд прийшов до висновку, що на час розгляду питання продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, ризики, які раніше були підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої не відпали, а тому цей запобіжний захід підлягає продовженню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_6 під вартою та унеможливлює застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, дані про її особу, наявність ризиків, передбачених п. п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо необхідності ОСОБА_13 утримувати та дбати про дитину, однак звертає увагу на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було встановлено, що обвинувачена дитиною не цікавилася і протягом останніх 3 років дитина проживала з бабусею, яка нею опікується по даний час.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 та відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченої в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченої, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої, кримінальне провадження щодо якої розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5