УХВАЛА

21 листопада 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту на майно та повернення його власнику ,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту на майно та повернення його власнику звернулася представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що У провадженні СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження № 0001781 від 15.06.2023 року (слідча ОСОБА_6 ) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 345-1 КК України.

02.10.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2023 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено мобільний телефон марки «iPhone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з картою опера тора мобільного зв`язку «Київстар» з а.н. НОМЕР_3 , ноутбук «Apple» модель А 2338, серія НОМЕР_4 ; п`ять зошитів з рукописним текстом. Вказане майно, що належить на підставі особистої приватної власності належить ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у порядку, визначеному ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2023 року у справі № 569/10943/23 на вказане майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт із забороною розпоряджатися, відчужувати та користуватись зазначеним майном.

У свою чергу, власник зазначеного вище майна, яке було вилучене за місцем її проживання - ОСОБА_4 , є не обізнаною у цих питаннях, правовою допомогою не скористалась, оскільки про її права їй ніхто не зазначав, з 01.09.2021 року навчається на факультеті європейської освіти Міжнародного економіко-гуманітарного університету імені академіка Степана Дем`янчука за програмою Великопольської Соціально-Економічної Академії та здобуває фах із спеціальності «Економіка підприємств та управління персоналом» на денній формі навчання. Під час навчання систематично відвідує заняття, не має пропусків без поважних причин. Успішно завершила теоретичний блок навчання за 4 семестри. За період навчання зарекомендувала себе дисциплінованою, наполегливою, ініціативною студенткою. Зауважень з боку деканату щодо успішності та поведінки немає.

Окрім того, ОСОБА_4 , є здобувачкою вищої освіти у ПВНЗ «Міжнародного економіко-гуманітарного університету імені академіка Степана Дем`янчука». На даний час навчається на 3 курсі юридичного факультету на денній формі навчання. За час навчання на юридичному факультету показала себе, як дисциплінована, старанна, високо інтелектуальна здобувачка вищої освіти. Протягом навчання немає ні скарг, ні зауважень.

Вилучені в ході проведення обшуку за адресою проживання: АДРЕСА_1 речі, а саме: мобільний телефон марки «iPhone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з картою опера тора мобільного зв`язку «Київстар» з а.н. НОМЕР_3 , ноутбук «Apple» модель А 2338, серія НОМЕР_4 ; п`ять зошитів з рукописним текстом ОСОБА_4 використовує під час навчання, незаконне позбавлення останньої права на користування та володінням ними однозначно порушує її права, вилучені не законно, при цьому ОСОБА_4 не є учасником даного кримінального провадження, чим знову ж таки були порушені її права.

Більше того, власник вилученого майна ОСОБА_4 , яка і звернулася до суду із вказаним клопотання взагалі жодного відношення до справи немає, як зазначалось вже вище, не є учасником даного кримінального провадження, участі у розгляді клопотання про накладення арешту на майно не приймала, тобто таке клопотання розглядалось без її участі, у свою чергу, у даному кримінальному провадженні був проведений огляд ноутбуку, під час якого було ідентифіковано приналежність вказаного майна ОСОБА_4 , а відтак арешт на вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено мобільний телефон марки «iPhone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з картою опера тора мобільного зв`язку «Київстар» з а.н. НОМЕР_3 , ноутбук «Apple» модель А 2338, серія НОМЕР_4 ; п`ять зошитів з рукописним текстом було накладено безпідставно, орган досудового розслідування не довів у своєму клопотанні законні правові підстави для накладення такого арешту, докази причетності ОСОБА_4 до скоєних кримінальних правопорушень не надав, а відтак на нашу думку, такий арешт на зазначені речі повинен бути скасований.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження № 0001781 від 15.06.2023 року (слідча ОСОБА_6 ) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 345-1 КК України.

02.10.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2023 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено мобільний телефон марки «iPhone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з картою опера тора мобільного зв`язку «Київстар» з а.н. НОМЕР_3 , ноутбук «Apple» модель А 2338, серія НОМЕР_4 ; п`ять зошитів з рукописним текстом. Вказане майно, що належить на підставі особистої приватної власності належить ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у порядку, визначеному ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2023 року у справі № 569/10943/23 на вказане майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт із забороною розпоряджатися, відчужувати та користуватись зазначеним майном.

Відповідно до ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що на даний момент досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_4 до злочинних дій, які являються об`єктом кваліфікації у кримінальному провадженні, немає будь-якого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, згідно якій критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах Рисовський проти України від 20.10.2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04) , Кривенький проти України від 16.02.2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81574015) .

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту на майно

та повернення його власнику задоволити.

Скасувати арешт на вилучені під час проведення обшуку речі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході, а саме: на мобільний телефон марки «iPhone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з а.н. НОМЕР_3 , ноутбук «Apple» модель А 2338, серія НОМЕР_4 , п`ять зошитів з рукописним текстом, накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області 06 жовтня 2023 року у справі № 569/10943/23 та повернути зазначені речі власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1