УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною освітою, не працюючої, не заміжньої, раніше судимої, яка тримається під вартою в ДУ «Луцький слідчий ізолятор»,

-обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.1,2 ст.321 КК України,

ВСТАНОВИВ

У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.1,2 ст.321 КК України.

28 червня 2023 року слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області своєю ухвалою застосував до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 25.08.2023, з визначенням розміру застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останньої, та запобігання встановленим ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нового кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, тобто до 22 жовтня 2023 року. Надалі суд неодноразово продовжував строк тримання обвинуваченої під вартою, останній раз ухвалою від 05 грудня 2023 року - до 03 лютого 2024 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України - за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на термін 60 днів, яке обґрунтовує тим, що завершити судовий розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження тримання під вартою обвинуваченої, тобто до 03 лютого 2024 року, не можливо, обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу не зникли, ризики, якими керувався суд при обранні запобіжного заходу та продовженні його строку, на теперішній час не зменшилися.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора через його необґрунтованість та безпідставність. Одночасно заявила клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, в якому зазначила, що на сьогодні відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, мати обвинуваченої також клопоче про зміну запобіжного заходу. Вважає, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора, та просила задовольнити клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.5 ч.2 ст.183 КПК).

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як встановлено судом, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, санкція якої визначає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду і на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

У даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченої ОСОБА_4 до кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

На думку суду прокурором також доведено, що ризики, існування яких було підставою для обрання та продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на теперішній час своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.

Обвинувачена усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою, може переховуватись від суду, оскільки наслідки та ризик втечі нею можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання, що загрожує у разі визнання винуватою. Перебуваючи на волі вона, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з якими вона добре знайома, та яким надавала наркотичні засоби. Не маючи постійного законного джерела доходу, будучи наркозалежною особою, раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів, обвинувачена може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вказані ризики є надзвичайно високими та виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на думку суду, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що на сьогодні відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне.

Даних, які б безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_4 в умовах ізоляції, матеріали провадження не містять. Вік та стан здоров`я обвинуваченої не є перешкодою для її тримання під вартою. Згідно інформації наданої філією Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях загальний стан здоров`я ув`язненої ОСОБА_4 близький до задовільного та відповідає перебігу наявних у неї захворювань.

Крім того, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому вона обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, суд вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_4 перебувати на волі.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, на даному етапі, не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити на 60 днів строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, а клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченій запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, а саме, у розмірі 161 040,00 гривень.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Одночасно суд вважає необхідним відповідно до ст.183 ч.3 КПК покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, у разі внесення нею застави.

Керуючись ст.ст.177,183, 217, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», на строк 60 днів, тобто до 24 березня 2024 року, з визначеним раніше розміром застави в сумі 161 040,00 грн.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент протягом дії ухвали внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м. Володимира, Волинської області, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений 30.01.2024.

Головуючий ОСОБА_1