Справа №522/8539/23
Провадження №1-кс/522/375/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року міста Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей та документів, -

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні ФОП ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України у кримінальному провадженні №0000593 від 27.04.2023, за наступних обставин.

Згідно витягу з ЄРДР, 26.04.2023 до ЧЧ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 . Згідно зазначеної заяви вбачається, що невстановлені особи підробили та надали до державних установ завідомо підроблені офіційні документи.

Інформація, яка знаходиться у володінні ФОП ОСОБА_5 , має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, зокрема встановлення осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення.

На думку сторони обвинувачення, існує наявність достатніх підстав вважати, що є реальна загроза зміни або знищення такої інформації, тому розгляд клопотання необхідно проводити без виклику осіб, у володінні яких знаходиться ця інформація.

Тому слідчий просить надати тимчасовий доступ до зазначених документів.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися.

Розгляд клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів здійснено без виклику осіб, у володінні яких вони перебувають, на підставі ч.2 ст.163 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України у кримінальному провадженні №0000593 від 27.04.2023.

Відповідно до ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Статтею 160 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які мають значення для встановлення як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та у разі неможливості іншим способом довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, а також у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до положень ст.ст.132, 159 КПК України, застосування такого заходу не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Клопотання слідчого належним чином не вмотивовано та є необгрунтованим.

Слідчим не доведено, що вказана в клопотанні інформація, володільцем якої є ФОП ОСОБА_5 сама по собі або в сукупності з іншими речами і документами може бути використана, як доказ в кримінальному провадженні. Зі змісту клопотання не зрозуміло яким чином ця інформація надасть органу досудового розслідування можливість встановити коло осіб, які причетні до скоєння вказаного кримінального правопорушення, а також його можливих свідків та очевидців. Недоведення вказаних обставин є підставою для відмови в задоволенні відповідного клопотання.

Крім цього, з огляду на обсяг інформації, до якої слідчий просить надати тимчасовий доступ та яка стосується невизначеного кола не встановлених осіб, існує ризик втручання у приватне і сімейне життя.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Для досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, орган досудового розслідування в даному кримінальному проваджені вправі з метою досягнення його дієвості застосувати інші заходи забезпечення кримінального провадження (виклик слідчим, привід, залучення експерта).

Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.

При цьому, для оцінки потреб досудового розслідування, згідно ч.4 ст.132 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Однак, вказаних вимог слідчим при зверненні з клопотанням про надання тимчасового доступу до документів до слідчого судді при розгляді вказаного клопотання, дотримано не було.

Також слідчим суддею було встановлено, що слідчим в клопотанні не було дотримано вимог п.1 ч.3 ст.132 КПК України, оскільки під час складання клопотання слідчий як суб`єкт, який безпосередньо здійснює досудове розслідування, повинен не лише констатувати наявність необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а як суб`єкт, який найбільш обізнаний стосовно фактичних підстав їх застосування, навести суду відповідні аргументи, що підтверджують таку необхідність, переконати суд прийняти відповідне процесуальне рішення, а суд, ґрунтуючись на власному переконанні щодо наявності для цього достатніх підстав, постановляє рішення, яким задовольняє таке клопотання.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на наявність в долучених до клопотання матеріалах аркушів паперу, які називаються «постановою про призначення групи прокурорів». Слідчий суддя критично оцінює данні аркуші через те, що вони не підписані, отже не мають статусу документу.

Відповідно до ч.1 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Відповідно до ч.2 ст.37 КПК України, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Відповідно до положень ч.1 ст.110 КПК, всі рішення прокурора є процесуальними рішеннями, а згідно з вимогами ч.3 цієї ж статті рішення прокурора приймається у формі постанови.

Відповідно до ч.6 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.

Кримінальний процесуальний закон не містить вимоги про те, що постанова керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в обов`язковому порядку має бути надана суду.

У матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення групи прокурорів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.92 КПК обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладено на сторону, що їх подає, а відповідно до ст.94 КПК обов`язок оцінки доказів з точки зору їх допустимості покладено на суд.

Виходячи з положень ч.1 ст.37, ч.2 ст.37, ч.ч.1,3,6 ст.110 КПК, постанова про призначення прокурора, якою надаються конкретному прокурору (групі прокурорів) повноваження, передбачені ст.36 КПК, у кримінальному провадженні, є обов`язковою.

Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з повноваженнями, передбаченими ст.36 КПК, і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури.

Зазначена правова позиція викладена в рішенні ВС колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.12.2019, справа №235/6337/18 провадження №51-2641км19.

Крім того, Об`єднана палата дійшла висновку, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021, справа №754/7061/15 , провадження №51-4584 кмо 18.

Дослідивши клопотання та матеріали, якими воно обгрунтовується, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні ФОП ОСОБА_5 .

За таких обставин, враховуючи відсутність належного обґрунтування слідчим в клопотанні достатності підстав для надання тимчасового доступу до документів, слід дійти висновку про відсутність, передбачених кримінальним процесуальним кодексом підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 159-166 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей та документів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

02.02.2024