КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2864/2023 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

представника ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача ПРаТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_13 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000875, -

ВСТАНОВИЛА:

ВирокомОбухівського районного суду Київської області від 13.02.2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання увиді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Запобіжний захід ОСОБА_7 продовжено у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законною сили.

Відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання- з 06 серпня 2020 року включно, зарахувавши у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_12 на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю, у розмірі 260000 грн. та моральної шкоди - у розмірі 56676 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія «Аврора» на користь ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 230688, 12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 400000 грн.

В задоволені позову в іншій частині про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія «Аврора», ОСОБА_7 витрати на правову допомогу 15000 грн. з кожного, а всього 45000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз 11114,60 грн.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 06.08.2020 близько 08 год. 00 хв., перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, у порушення пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного чи іншого сп`яніння», керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , упорушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», рухався із швидкістю від 88,56 км/год. до 108.24 км/год. автодорогою Н-01 «Київ-Знам?янка» в напрямку міста Київ.

На 44 км. вказаної автодороги неподалік міста Обухів Київської області в порушення вимог пункту 1.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, відповідно до яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», - допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який на нерегульованому перехресті здійснював маневр повороту ліворуч внаслідок чого автомобіль «ЗАЗ1102» перевернувся на дах і виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем «TOYOTACAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався в зустрічному напрямку до м. Черкаси.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, водій автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 б),д), 2.9 а), 12.1., 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не дотримався критеріїв доведення винуватості «поза розумним сумнівом»; вважає, що дії водія «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_15 знаходилися у причинному зв`язку з ДТП; наполягає, що обвинувачений не перебував в стані наркотичного сп`яніння; висновок та акт щодо обстеження ОСОБА_7 на стан сп`яніння є недійсним, а отже недопустимим доказом; на переконання захисника, цивільний позов поданий з порушеннями вимог Законодавства, а відтак суд безпідставно стягнув з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоди.

Представник потерпілих ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року змінити в частині збільшення сум матеріальної і моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 , а саме: стягнути з ПАТ страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду (смерть ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ) в межах страхового ліміту визначеного договором (полісом) №142767780, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі максимального страхового ліміту 260 000,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 12 мінімальних заробітних плат 56 676,00 грн.; стягнути з ТОВ Торгова компанія «АВРОРА» на користь ОСОБА_12 завдану матеріальну шкоду в розмірі 490 688,12 грн. та моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн. за кожного померлого ( ОСОБА_14 та ОСОБА_16 ), а всього стягнути 1 400 000,00 грн. Також просить стягнути солідарно з відповідачів у справі на користь ОСОБА_12 процесуальні витрати на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 в розмірі 41 000,00 грн.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необ`єктивно та упереджено розглянув справу, не в повній мірі врахував глибину душевних страждань; потерпіла являється інвалідом 2 групи, інших дітей чи чоловіка немає, а тому смерть обох синів фактично позбавила можливості повноцінно жити. Також суд не стягнув із СК «ПЗУ Україна» 260 000 грн за шкоду, завдану життю та здоров`ю, та 56 676 грн за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого ОСОБА_14 (його дружина є потерпілою у даному кримінальному провадженні, яка не отримала жодних виплат).

Представник цивільного відповідача ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року скасувати в частині вирішення цивільного позову та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи обґрунтовує тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не виконував трудові обов`язки, не виконував жодного завдання ТОВ «ТК «Аврора» та не мав при собі маршрутного листа. Подана позовна заява не відповідає вимогам закону, а саме: не зазначено, які витрати на ліки та лікування здійснено згідно призначень лікаря. Також апелянт заперечує стягнення витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом ОСОБА_10 не надано розрахунку виконаних робіт.

Представник цивільного відповідача ПРаТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_13 , не погоджуючись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 13.02.2023 року змінити в частині стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю. Позовні вимоги ОСОБА_17 щодо відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю задовольнити частково у розмірі 260 000 грн. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що моральна шкода входить до складу шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, і не може бути виокремлено за межі загальної страхової суми. Так як фактичний розмір затрат позивача більший за суму отриманого страхового відшкодування, необхідно прийняти рішення з урахуванням вимог ст. 1194 ЦК України та Постанови ПВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення усіх апеляційних скарг; захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 та представника цивільного відповідача ПРаТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_13 ; представника потерпілих, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо апеляційних скарг захисника в інтересах обвинуваченого та ОСОБА_13 ; представника цивільного відповідача ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілих та щодо вирішення апеляційної скарги ОСОБА_13 - поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Суд першої інстанції дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази, зокрема показання потерпілих, свідків, письмові докази по справі, висновки експертів дав їм належну оцінку у їх сукупності та дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які могли би поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Зокрема, твердження сторони захисту про те, що у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП знаходяться саме дії водія автомобіля «ТОУОТА СAMRY», р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_15 через перевищення ним швидкості, що і стало, на переконання захисника, наслідком ДТП, - були предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції і свого підтвердження дослідженими матеріалами справи не знайшли, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, а також і порушення правил дорожнього руху.

Тому на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася.

Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР) та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 ПДР). Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Із даних висновку експерта № КСЕ-19/111-20/44869 від 21.12.2020 убачається, що в діях водія «TOYOTA CAMRY», НОМЕР_3 , ОСОБА_15 невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається, а вбачається невідповідність вимогам пункту 12.4 ПДР України, які не знаходяться в причинному зв`язку із настанням зіткнення.

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля TOYOTACAMRY», НОМЕР_3 ОСОБА_15 , з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «ЗАЗ 1102», НОМЕР_2 , шляхом застосування екстреного гальмування, як за умови його руху із максимально дозволеною швидкістю руху транспортних засобів населених пунктах 50 км/год, тобто не мав технічної можливості запобігти зіткненню, як шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України, так і шляхом виконання вимог пункту 12.4 ПДР України.

При цьому наявний в матеріалах справи (наданий захисником) висновок експерта від 18.03.2021 №009-03(Е)/21 не спростовує доведеність винності обвинуваченого у вчиненні вказаного правопорушення, оскільки експертом оцінювались дії особи, яка не є обвинуваченим у даному кримінальному проваджені. Данийвисновку не містить даних, які свідчили би про відсутність в діях обвинуваченого порушень ПДР, що призвели до ДТП та тяжких наслідків у вигляді смерті двох потерпілих.

Також, обгрунтованосуд звернув увагу, що дану експертизу виконано експертом в галузі автотехніки та транспортної трасології ОСОБА_18 , тобто дана особа не є експертом фототехніком, хоча сама експертиза виконана за результатами аналізу представлених фотознімків та наданих документів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судовий розгляд здійснюється в даному кримінальному провадженні лише щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а відтак суд позбавлений можливості дати правову оцінку діям водія автомобіля «ТОУОТА СAMRY», р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_15 під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи сторони захисника щодо недійсності висновку та акту обстеження обвинуваченого на стан наркотичного сп`яніння також були предметом петельного перевірки судом першої інстанції і суд у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Даний висновок стороною захисту оскаржений окремо не був і переконливих підстав ставити його під сумнів стороною захисту не наведено.

З огляду на мотиви суду при вирішенні даного питання, доводи апеляційної скарги у цій частині є неспроможними.

Крім того, факт перебування у стані наркотичного сп`яніння підтверджується дослідженням сечі обвинуваченого.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався положень, передбачених ст. ст. 50, 65 КК України, і призначив покарання з урахуванням принципу індивідуалізації покарань. Врахував положення ст. 12 КК України і визначив співмірний розмір виду покарання, особу обвинуваченого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, роботи, міцні соціальні зв`язки, висновок відділу пробації, часткове відшкодування шкоди, позитивні характеристики, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , визнав щире каяття та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Водночас, суд не знайшов підстав для застосування до нього вимог положень статей 69, 75 КК України, навівши мотиви прийнятого рішення.

На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає.

Щодо апеляційних скарг представників цивільних відповідачів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався положень КПК при вирішенні цивільних позовів у кримінальному провадженні, а також цивільного законодавства, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом (КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Положенням ч. 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто аналіз приписів ст. ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобілем «Skoda Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був предметом заподіяння тілесних ушкоджень та настання смерті є ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» та обвинувачений ОСОБА_7 на час події перебував у трудових відносинах з «Торгова компанія «АВРОРА», а відтак доводи апелянта у цій частині є неспроможними.

Відтак, місцевий суд правильно вирішив питання щодо стягнення матеріальної шкоди з «Торгова компанія «АВРОРА»; доводи апелянта не ставлять під сумнів висновків суду у цій частині.

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо стягнення з ПрАТ «ПЗУ Україна»: матеріальної шкоди - в розмірі 260 000 грн та матеріальної - у розмірі 230688,12 грн, адже цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу №ЕР.142767780 на страхову суму за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, в розмірі 260 000 гривень.

Як зазначено у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих, врахував, що потерпіла ОСОБА_12 є особою з інвалідністю, непрацездатною, втратила двох своїх синів, а від так отримала такі моральні страждання, які повинні бути їй відшкодовані відповідно до закону.

Колегія суддів, керуючись принципом справедливості, добросовісності та розумності погоджується з сумою компенсації моральної шкоди стягненої судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості частково задовольнив цивільний позов, стягнувши на користь потерпілих моральну та матеріальну шкоду та витрати на правничу допомогу, що на думку колегії суддів, є достатнім та спів мірним із завданою їй кримінальним правопорушенням шкодою та понесеними ними витратами на лікування та на правничу допомогу.

А відтак, доводи апеляційних скарг представника страхової компанії та ТОВ «ТК «Аврора» про необґрунтованість визначеного розміру відшкодування шкоди потерпілим, - є неспроможними.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено таких істотних порушень КПК, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого судом рішення та мають визначальне значення для доведеності винності, правильності кваліфікації дій та призначення покарання; порушення, на які вказують у апеляційних скаргах, - не є безумовними підставами для скасування чи зміни рішення, у тому числі, і в частині вирішення цивільного позову, а відтак вирок необхідно залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача ТОВ «Торгова компанія «АВРОРА» ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача ПРаТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 ККУкраїни, - без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.

Судді: _______________ ______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4