Справа № 489/7307/23
Провадження № 1-кп/489/599/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

26 січня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0000136 від 09.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, зі слів маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 17.10.2005 Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого 16.08.2006 за відбуттям строку покарання; 16.07.2008 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 06.06.2012 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст. 391 ч. 1, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 07.11.2013 Червоноармійським районним судом Донецької області за ст. 391 ч. 1, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 05.02.2016 за відбуттям строку покарання; 07.02.2020 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 309 ч. 1 КК України до двох років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 03.08.2023 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 27.09.2023 Ленінським районним судом міста Миколаєва статтями 185 ч. 4, 122 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 7 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

08.05.2023 о 16:30 год. ОСОБА_3 , діючи повторно, перебуваючи на перетині вулиць Кузнецька та Маршала Василевського в м. Миколаєві, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману потерпілого ОСОБА_6 , під приводом перевірки його мобільного телефону на наявність інформації щодо незаконного обігу наркотичних засобів, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung A 32 5G» імей НОМЕР_1 , вартістю 4186,33 грн, із сім-картою оператора «Водафон» № НОМЕР_2 , яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє. В подальшому ОСОБА_3 , утримуючи вищезазначений телефон при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4186,33 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 08.05.2023, знаходячись на перетині вул. Кузнецька та вул. Маршала Василевського в м. Миколаєві, шляхом обману ОСОБА_6 , заволодів його мобільним телефоном марки «Samsung A 32 5G», який у подальшому продав знайомому. Зазначив про те, що кається у вчиненому та обіцяв не вчиняти правопорушень в майбутньому.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу заволодіння 08.05.2023 на перетині вул. Кузнецька та вул. Маршала Василевського в м. Миколаєві невстановленою особою, шляхом обману, його мобільним телефоном «Samsung A 32 5G».

Відповідно до товарного чеку ФОП ОСОБА_7 від 19.11.2022 слідує, що станом на 19.11.2022 вартість телефону «Samsung A 32 5G» становила 9000 грн.

Згідно з протоколом пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 16.08.2023, свідок ОСОБА_8 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав ОСОБА_9 як особу, яка продала йому телефон.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 26.09.2023, потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 08.05.2023 близько 16.30 годин заволоділа його телефоном.

Із висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/14805-ТВ від 26.10.2023 слідує, що ринкова вартість телефону марки «Samsung A 32 5G» станом на 08.05.2023 могла становити 4186,33 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, лікування у лікаря нарколога не проходив, спостерігався у лікаря психіатра з 1991 року до 1998 року з діагнозом «Затримка інтелектуального розвитку. Порушення регуляції поведінки», раніше неодноразово судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. Суд не визнає вказане в якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні. Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, а також не відшкодував заподіяну шкоду.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений повторно вчинив новий умисний корисливий злочин, тобто належних висновків для себе не зробив.

Вищевказане, на переконання суду, свідчить, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення умисних злочинів, знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Крім того, обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_9 , суд визнає рецидив кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за даним вироком.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, не працює, раніше неодноразово судимий, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та розміру покарання обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 190 КК України.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, не працює, раніше неодноразово судимий, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обставини, що обтяжує покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з урахуванням встановлених судом відомостей про особу обвинуваченого, який маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, повторно вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_9 остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2023, до ухвалення якого останній вчинив інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення, призначивши останньому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покарання за вироком від 27.09.2023.

Цивільний позов не заявлявся.

Речових доказів немає.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки останній на даний час фактично відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2023.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2023 у справі №489/730/23 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати - з 04.07.2023.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1