Справа № 944/3743/22
Провадження №1-кп/944/574/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2023м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000470 від 11.07.2022, про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бунів Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

10.07.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, близько 00:30 години 10.07.2022, умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в голову, а саме в ділянку нижньої щелепи, спричинивши неповнолітньому потерпілому травматичний відкритий перелом нижньої щелепи, тіла справа та суглобового відростка із зміщенням фрагментів, який не був небезпечний для життя в момент заподіяння, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більш як 21 день) відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається та просив його суворо не карати та не позбавляти волі. Проти цивільного позову ОСОБА_6 поданого в інтересах ОСОБА_5 заперечив повністю.

ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 просили визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, також просили суд задовольнити цивільний позов поданий до обвинуваченого ОСОБА_4 в повному обсязі, щодо призначення покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Сторони кримінального провадження в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, так як він заподіяв потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст.65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, та враховує дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вік обвинуваченого; досудову доповідь органу пробації щодо особи обвинуваченого, за якою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як високий, а також висновок органу пробації про ймовірність виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, з покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає є щире каяття та активне сприяння розкриття злочину.

Обставина, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, висновки досудової доповіді, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, не мав намір ухилятися від відповідальності, щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 поданий в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, потерпілій від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З матеріалів долучених до цивільного позову убачається, що потерпілий ОСОБА_5 знаходився на лікуванні. Цивільним позивачем надано касові чеки на придбання медикаментів та лікарських засобів та квитки на проїзд. Вказані витрати на лікування та витрати пов`язані із прибуттям до медичного закладу у розмірі 24420,40 грн, обґрунтовані, підтверджені документально, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .

В результаті злочину, потерпілому ОСОБА_5 було спричинено і моральну шкоду, яка виразилась в тому, що змінився його спосіб життя, він тривалий час знаходився на лікуванні, зазнав фізичного болю та страждань, погіршилось його самопочуття. Однак, визначений цивільним позивачем розмір моральної шкоди в 50000 грн, суд вважає завищеним. Тому, з урахуванням обставин справи, враховуючи майновий стан обвинуваченого його вік, тяжкість тілесного ушкодження, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь законного представника неповнолітного потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди неповнолітньому потерпілому 40000,0 грн.

Також ОСОБА_6 просить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 15000,0 грн в якості доказів надала договір на надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_9 від 19.10.2022, розрахунок вартості робіт адвоката від 19.10.2022.

Відповідно до ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу, які згідно вимог ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого.

Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 15000,0 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом вказаного строку не скоїть нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Позовні вимоги ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , про стягнення майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із цивільного відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 24 420,40 грн.

Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 40 000 грн.

Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,0 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000470.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1