465/561/16-к
1-кп/465/107/23
У Х В А Л А

судового засідання

20.12.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0003576 від 26.11.2015 року відносно:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, не працюючому, не одруженому, раніше не судженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України

в с т а н о в и в:

24.11.2015 року у невстановлений слідством час, ОСОБА_5 , перебував спільно зі своєю мамою ОСОБА_6 та дружиною ОСОБА_7 в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_7 у своїй кімнаті вживали алкогольні напої та після чого остання вирішила прилягти на диван щоб поспати. Через деякий час ОСОБА_7 намагалась встати з основної частини дивану, який вже на цей час був розламаний, проте не втримала рівновагу та впала обличчям до підлоги між м`якими частинами дивану, в результаті чого шиєю вперлась на металевий поперечний елемент кріплення дивану. В цей час ОСОБА_5 бачачи, що ОСОБА_7 лежить на підлозі обличчям до низу, скотився з додаткової частини розламаного дивану на ОСОБА_7 і вагою свого тіла обмежив її рух та не зважаючи і не передбачаючи настання смерті ОСОБА_7 , що остання лежить на підлозі в такому положенні, що шиєю давиться об елемент кріплення дивану, а отвори рота та носа закриті, де ОСОБА_5 продовжував своєю вагою свого тіла утримував ОСОБА_7 у вище описаному положенні. Внаслідок чого ОСОБА_7 і померла.

Згідно висновку експерта № 904/2015, смерть ОСОБА_7 наступила, внаслідок поєднаної механічної асфіксії у вигляді стискання органів шиї на рівні щитоподібного хряща та закриття отворів роту і носу тупим предметом.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив вбивство ОСОБА_7 з необережності, а тому в його діях вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

05.02.2016 року до Франківського районного суду м.Львова надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню№ 0003576 від 26.11.2015 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 119 КК України, оскільки останній за станом здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Вказана справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_8

26.01.2023 року справа передана судді ОСОБА_1 на виконання рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року та розпорядження керівника апарату суду №179/Р від 26.01.2023 року.

Ухвалою судді від 01.02.2023 року прийнято до розгляду матеріали клопотання та призначено підготовче судове засідання по матеріалах клопотання прокурора на предмет застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0003576 від 26.11.2015 року стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 119 КК України.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року призначено судовий розгляд на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню№ 0003576 від 26.11.2015 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 119 КК України у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року призначено амбулаторну судову - психіатричну експертизу відносно ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.10.2023 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №748 від 20.07.2023 року, до якого на даний час ОСОБА_5 страждає тяжким психічним розладом хронічного характеру у вигляді простої шизофренії з вираженим дефектом особи в емоційновольовій сфері. За своїм психічним станом ОСОБА_5 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також не може правильно сприймати обставини по справі та давати покази по суті справи. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , оскільки за висновком судово-психіатричного експерта №748 від 20.07.2023 року ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Просить клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно її підзахисного, оскільки згідно з висновку судово-психіатричного експерта №748 від 20.07.2023 року, ОСОБА_5 дійсно страждає психічним захворюванням і внаслідок хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Просить клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора , захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не заперечували проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як вбачається із змісту ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Статтею 94 КК України передбачено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4)госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно з ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» за рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Згідно з ч.3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч.4 ст.503 КПК України примусові заходи застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Статтею 511 КПК України визначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру він зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) особою.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд у кожному випадку зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94,84-89 КПК України.

Окрім цього, як вбачається з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування», суди повинні мати на увазі, що застосування у справах вказаної категорії скороченої процедури дослідження доказів не передбачено.

Вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України підтверджується зібраними та дослідженими у справі доказами, а саме: протоколом огляду трупа від 26.11.2015 року; заявою ОСОБА_6 від 27.11.2015 року; протоколами огляду місця події від 27.11.2015 року; протоколом огляду трупа від 27.11.2015 року; таблицями до акту (висновку) №904/15 від 27.11.2015 року; копією лікарського свідоцтва про смерть №904/15 від 27.11.2015 року; протоколом слідчого експерименту від 01.12.2015 року; висновком експерта №1502/2015-ім від 30.11.2015 року; висновком експерта №1485/2015-ім від 02.12.2015 року; висновком експерта №1486/2015-ім від 30.11.2015 року; висновком експерта №1501/2015-ім від 07.12.2015 року; висновком експерта №1500/2015-ім від 09.12.2015 року; висновком експерта №354/2015ц від 15.12.2015 року; висновком експерта №3678/2015-т від 02.12.2015 року; висновком експерта №261/2015-мк від 22.12.2015 року; висновком експерта № 3172-3173/15 від 25.12.2015 року; висновком експерта №3679/2015-т від 25.12.2015 року; висновком експерта № 904/2015 від 28.01.2016 року; постановою про визнання речових доказів та доручення їх до матеріалів кримінального провадження від 13.01.2016 року; висновком судово-психіатричного експерта №13 від 20.01.2016 року, квитанцією №00767, що знаходяться в камері зберігання речових доказів поліції та висновком судово-психіатричного експерта №748 від 20.07.2023 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд погоджується з правильністю кваліфікації його дій на стадії досудового розслідування за ч.1 ст.119 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив вбивство з необережності.

Беручи до уваги те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №13 від 20.01.2016 року, що на даний час, ОСОБА_5 страждає хронічним захворюванням у формі простої шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом не може правильно сприймати обставини кримінального провадження та давати по них відповідні покази. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_5 також перебував в хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. А також беручи до уваги і висновок судово-психіатричного експерта №748 від 20.07.2023 року, до якого на даний час ОСОБА_5 страждає тяжким психічним розладом хронічного характеру у вигляді простої шизофренії з вираженим дефектом особи в емоційновольовій сфері. За своїм психічним станом ОСОБА_5 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також не може правильно сприймати обставини по справі та давати покази по суті справи. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.119 КК України у стані неосудності, за станом психічного здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

При визначенні міри медичного характеру, суд враховує не тільки характер душевного захворювання, а й рекомендації експерта, а також тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину.

Враховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчинення діяння та ступінь небезпечності ОСОБА_5 , в їх сукупності, суд вважає, що клопотання слід задоволити та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 372, 376, 392, 395, 503, 511, 512, 513 КПК України, ст.ст. 19, 92-94 КК України -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0003576 від 26.11.2015 року відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Речові докази по справі згідно квитанція №00767, що знаходяться в камері зберігання речових доказів поліції, а саме светр жіночий зеленуватого кольору, кофта коричневого кольору, бюсталтер світлого кольору, труси чорного кольору, штани спортивні чорного кольору з полосами на обидвох штанинах, які належать ОСОБА_7 , які упаковані в один пакет чорного кольору знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена у відповідності до п.1 ч.2 ст. 395 КПК України до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 25 грудня 2023 року об 15 годині 45 хвилин.

Суддя ОСОБА_1