Провадження 1-кп/193/49/24
В И Р О К

іменем України

23 січня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000938 від 06.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 (фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

06 вересня 2023 року, приблизно о 05:45 год, водій ОСОБА_3 , керуючи належним потерпілому ОСОБА_5 технічно справним автомобілем «GEELY FE-1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по сухому дорожньому покриттю автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв» у Софіївському районі Дніпропетровської області з боку м. Кривий Ріг у напрямку м. Дніпро, проїзна частина якої має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з двома пасажирами у салоні, зокрема з переду на пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_6 , а на правому задньому сидінні перебувала ОСОБА_7 .

В процесі руху водій ОСОБА_3 усупереч вимог п. 1.5, 1,7, 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого в районі с. Любимівка на ділянці автодороги Н-11 «Дніпро-Миколаїв», що на території Софіївського району Дніпропетровської області, на заокругленні дороги ліворуч по напрямку його руху виїхав за межі проїзної частини праворуч на узбіччя поряд з електроопорою 153/ А- 91, де здійснив зіткнення керованого ним автомобіля із деревом, внаслідок чого пасажир ОСОБА_8 загинула на місці подій, а інший пасажир, ОСОБА_9 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та настання наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_8 .

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сполучених травм голови, тулуба та кінцівок у вигляді переломів кісток скелету (грудини, ребер, лівої ключиці) з ушкодженням правої легені, крововиливів під оболонки головного мозку, забійно-скальпованих ран голови, саден, синців, крововиливів голови, тулуба, кінцівок, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку, що підтверджується наявністю прижиттєво встановлених ушкоджень, ознаками травматичного шоку у сукупності за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті останньої.

Крім того, внаслідок порушення ОСОБА_3 вищевказаних Правил дорожнього руху інший пасажир автомобіля, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому остистого відростку 2-го грудного хребця та компресійного перелому тіла 11 грудного хребця, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби).

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому.

Позиція обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вказаному злочині та повністю підтвердив фактичні обставини справи, зокрема пояснив, що 06 вересня 2023 року, приблизно о 05:30 год, він керував належним потерпілому ОСОБА_5 автомобілем «GEELY FE-1», р/н НОМЕР_1 , по автодорозі Н-11 «Дніпро - Миколаїв» з боку м. Кривий Ріг у напрямку м. Дніпро. Автомобіль був технічно справний, дорожнє покриття було сухе, стан нормальний, без будь-яких ям чи вибоїн. У салоні було два пасажири, ОСОБА_9 , який сидів з переду поруч з ним, а на задньому сидінні перебувала Крамаренко ТА. На вулиці ще тільки світало, тому видимість була поганою, крім того він мав не зовсім добрий зір як через свій вік (61 рік) так і через тривале перебування у темряві в підвалі під час окупації збройними силами РФ його населеного пункту у Херсонській області. В процесі руху, він не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого в районі с. Любимівка на ділянці автодороги Н-11 на заокругленій ділянці автодороги він виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля із деревом, внаслідок чого пасажир ОСОБА_8 загинула на місці подій, а інший пасажир, ОСОБА_9 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. З потерпілим ОСОБА_5 вони дійшли згоди щодо відшкодування у позасудовому порядку йому моральної шкоди, заподіяною смертю його дружини. У вчиненому злочині щиро розкаявся, засуджує свій вчинок, просив суд його суворо не карати, зокрема не позбавляти волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він має у власності автомобіль «GEELY FE-1», р/н НОМЕР_1 . 06 вересня 2023 року його сину ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем, необхідно було їхати на службу до військової частини у АДРЕСА_3 . Оскільки ні він, ні його син на далекі відстані не їздили, тому вони попросили свого сусіда ОСОБА_3 , аби він за кермом автомобіля «GEELY FE-1», р/н НОМЕР_1 , відвіз сина до вищевказаного місця призначення та повернувся назад. З ОСОБА_3 та ОСОБА_9 поїхала разом у автомобілі і його дружина ОСОБА_8 06.09.2023 уранці йому зателефонував син і повідомив, що вони потрапили у ДТП у якій ОСОБА_8 загинула на місці події. Жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого він не має. Останній попросив пробачення у нього і він прийняв їх. Потерпілі виступили зі спільною позицією суворо не карати обвинуваченого, зокрема не призначати йому покарання пов`язане з реальним відбуттям позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_9 на судовий розгляд справи не з`явився. Під час підготовчого судового засідання, що мало місце 26.12.2023, присутній на ньому вказаний потерпілий, через несення військової служби, заявив клопотання про можливість розгляду кримінального провадження справи за його відсутності.

Крім того від потерпілих надійшла до суду спільна письмова заява, датована 03.01.2024, де ними зазначено про відсутність претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, при цьому підкреслено, що вони мають намір звернутися до страхової компанії з заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що учасники судового провадження, у тому числі потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин, суд, у відповідності до вимог ч 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом лише обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом, унаслідок порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, спричинив дорожньо-транспортну пригоду у якій через отримані тілесні ушкодження загинув пасажир, якого він перевозив ОСОБА_8 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставини за яких вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, зокрема те, що недотримання ОСОБА_3 Правил дорожнього руху призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_8 . Крім того, у ДТП, спричиненій з вини обвинуваченого, отримав середньої тяжкості й інший його пасажир потерпілий ОСОБА_9 .

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який має постійне місце проживання, має задовільний стан здоров`я, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків чи інших осіб не має, його соціально - психологічні риси, який ніде не працює, за місцем проживання характеризується винятково позитивно, за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є необхідним та достатнім призначити покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімального строку, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст.69 КК України судом не встановлено.

При цьому суд враховує обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який перебуває у похилому віці, критично ставиться до вчиненого злочину та щиро розкаявся у його скоєнні, на момент скоєння ДТП був тверезий, враховуючи поведінку обвинуваченого після ДТП, який після його скоєння не зник і на протязі всього досудового розслідування цього злочину сприяв його розкриттю, приймав участь у всіх слідчих діях, не притягувався раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, доказів, які свідчать про протилежне сторона обвинувачення суду не надала, а також беручи до уваги позицію потерпілих та прокурора, які просили не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства та буде достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та з урахуванням невідворотних наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину, суд вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами у середньому розмірі, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню ним нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Так, Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченим додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань.

Обвинуваченому на досудовому розслідуванні призначено запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, проте з огляду на те, що до цього часу обвинувачений ОСОБА_3 умови обраного запобіжного заходу не порушував та завжди з`являвся на виклик до суду, суд вважає, що необхідності у дії цього запобіжного заходу чи у обранні будь-якого іншого на час набрання вироком законної сили не має.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся.

В порядку ч.2 ст.124 КПК України судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відтак, з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта під час проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/32695-ІТ від 26.09.2023 у розмірі 1434,00 грн, експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/32690-ІТ від 26.09.2023 - 1434,00 грн та судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/36867 від 19.10.2023 - 956,00 грн., а всього у розмірі 3824,00 грн.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на те, що під час досудового розслідування за ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль «GEELY FE-1», р/н НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу належить потерпілому ОСОБА_5 , який і так постраждав від злочину, тому арешт на цей автомобіль слід скасувати.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді нічного домашнього арешту скасувати і до набрання вироком законної сили будь-якого іншого запобіжного заходу засудженому не обирати.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 на автомобіль «GEELY FE-1», р/н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль «GEELY FE-1», р/н. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового затриманого транспорту відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 , як його законному власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу за № СЕ-19/104-23/32695-ІТ та № СЕ-19/104-23/32690-ІТ від 26.09.2023 у розмірі по 1434,00 грн за кожну та судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/36867 від 19.10.2023 - 956,00 грн., що у сумі складає 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Матеріали кримінального провадження № 0000938 від 06.09.2023 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у судовій справі №193/2013/23 (провадження №1-кп/193/49/24).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1