КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організовано злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:000:5138, :02:000:5139, :02:000:5160,

:02:000:5140, :02:000:5161, :02:000:5141,

:02:000:5142, :02:000:5143, :02:000:5144,

:02:000:5146, :02:000:5147, :02:000:5148,

:02:000:5149, :02:000:5150, :02:000:5151,

:02:000:5152, :02:000:5153, :02:000:5154,

:02:000:5155, :02:000:5156, :02:000:5157,

:02:000:5158, :02:000:5159, :02:000:5162,

:02:000:5145, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними земельними ділянками.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Як вказує апелянт, вказане майно не відповідає жодному з критеріїв речового доказу, визначених ст. 98 КПК України, а постанова слідчого про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 є формальною та необґрунтованою.

Крім того, на думку автора апеляційної скарги, слідчим суддею, в порушення вимог ст.ст. 170, 173 КПК України, не прийнято до уваги відсутність правових підстав для арешту вищевказаного майна, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Щодо строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що судове рішення було постановлено без участі власника майна ОСОБА_7 , а про існування оскаржуваної ухвали стало відомо лише 21.11.2023, під час вручення копії клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його дружині ОСОБА_9 , відтак строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, а відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Частиною третьою ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_10 від 25 жовтня 2023 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 речовим доказом.

26 жовтня 2023 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організовано злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна,а саме земельних ділянок з наступними кадастровими номерами:

:02:000:5138, :02:000:5139, :02:000:5160,

:02:000:5140, :02:000:5161, :02:000:5141,

:02:000:5142, :02:000:5143, :02:000:5144,

:02:000:5146, :02:000:5147, :02:000:5148,

:02:000:5149, :02:000:5150, :02:000:5151,

:02:000:5152, :02:000:5153, :02:000:5154,

:02:000:5155, :02:000:5156, :02:000:5157,

:02:000:5158, :02:000:5159, :02:000:5162,

:02:000:5145, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними земельними ділянками, посилаючись на наявність підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, оскільки дійсно на даний час існує реальна необхідність в забезпеченні збереження цього майна як речового доказу у вказаному вище кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023.

Аналізуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування всупереч доводів апеляційної скарги представника власника майна виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Також колегія суддів, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником власника майна не надано та колегією суддів не встановлено.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні сторони обвинувачення майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіривши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробила сторона обвинувачення чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України, то вони також, як вважає колегія суддів, є недоведеними та спростовуються викладеними вище обставинами, зазначене майно в повній мірі відповідає ознакам та визнане у встановленому законом порядку речовим доказом.

Таким чином, арешт на майно у даному кримінальному провадженні накладений за наявності для цього правових підстав та відповідає вимогам КПК, а матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим, пропорційним та необхідним, внаслідок чого рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організовано злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:000:5138, :02:000:5139, :02:000:5160,

:02:000:5140, :02:000:5161, :02:000:5141,

:02:000:5142, :02:000:5143, :02:000:5144,

:02:000:5146, :02:000:5147, :02:000:5148,

:02:000:5149, :02:000:5150, :02:000:5151,

:02:000:5152, :02:000:5153, :02:000:5154,

:02:000:5155, :02:000:5156, :02:000:5157,

:02:000:5158, :02:000:5159, :02:000:5162,

:02:000:5145, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними земельними ділянками, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/538/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/48465/23-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1