В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщення

Баштанського районного суду Миколаївської області)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000409

за апеляційною скаргою прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новосергіївка, Баштанського району, Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої за ч.1 ст. 191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 362, ч.3 ст.362 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року ОСОБА_6 засуджена:

- за ч.1 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік без позбавлення права обіймати матеріально відповідальні посади;

- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади строком на 1 рік;

- за ч.1 ст. 362 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн;

- за ч. 3 ст. 362 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та згідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 грн підлягає самостійному виконанню.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати матеріально відповідальні посади строком на 1 (один) рік підлягає реальному виконанню.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (, місцезнаходження: вулиця Госпітальна, 12-Г, м. Київ) 36 437 грн 15 коп., в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік без позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади;

- за ч. 3 ст. 191 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік;

- за ч. 1 ст. 362 КК України вважати засудженою до покарання у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн;

- за ч. 3 ст. 362 КК України вважати засудженою до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально- відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на неї обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої, а також кваліфікації її дій, вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт зазначив, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України не врахував наявність у неї малолітньої дитини та в порушення ч. 3 ст. 61 КК України призначив покарання у виді обмеження волі.

Крім цього, суд в порушення вимог ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за правилами поглинення менш суворого покарання більш суворим, частину покарань поглинув більш суворим (позбавленням волі), а призначене покарання за ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України ухвалив виконувати самостійно. Однак, застосування ч. З ст. 72 КК України передбачено в разі призначення покарання за правилами повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, судом допущено неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона, перебуваючи на посаді старшого контролера-касира касових операцій територіального відокремленого безбалансового відділення №10014/07 філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» у період з 31.01.2019 по 18.07.2019 неодноразово привласнила грошові кошти банку (загалом в сумі 231 391,52 грн), які були ввірені їй як матеріально-відповідальній особі та перебували у її віддані, а також несанкціоновано змінювала інформацію, яка оброблялася в автоматизованій банківській системі «СБОН+», маючи до неї доступ.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною за ч. 1 ст. 191 КК України у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, за ч. 1 ст. 362 КК України у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, за ч. 3 ст. 191 КК України у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, вчинено повторно та за ч. 3 ст. 362 КК України у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, вчинена повторно.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу частково. Просив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження в частині засудження за ч. 1 ст. 362 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.

За ч. 3 ст. 362 КК України просив пом`якшити покарання ОСОБА_6 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки без позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України

Обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий в особі АТ «Державний ощадний банку України» про дату та час апеляційного розсліду повідомлений. Просив апеляційний розгляд проводити без участі представника АТ «Державний ощадний банку України».

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про скасування вироку в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є частково обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема, до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції не враховано при прийнятті рішення .

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 має доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 3 а.п.127). З пояснень обвинуваченої під час апеляційного розгляду слідує, що вона має також сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, суд першої інстанції не врахував наявність у неї малолітньої дитини та в порушення ч. 3 ст. 61 КК України призначив покарання у виді обмеження волі.

Окрім того, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 70 КК України при призначення ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами поглинення менш суворого покарання більш суворим, частину покарань поглинув більш суворим (позбавленням волі), а призначене покарання за ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України ухвалив виконувати самостійно.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності ч. 1 ст. 362 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давност.

Прокурор частково підтримав апеляційну скаргу просив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження в частині засудження за ч. 1 ст. 362 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.

Зазначене питання вирішено апеляційним судом постановленням ухвали про закриття кримінального провадження в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 362 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.

Що стосується вимог апелянта про скасування вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вимогам ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обвинувачена ОСОБА_6 є раніше не судимою, характеризується позитивно, не має самостійних джерел доходу, виховує одна двох малолітніх дітей, не працює, у вчиненому щиро розкаялась та добровільно відшкодувала частину завданого збитку.

Зазначені дані про особу винної та обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, є підставою для призначення покарання з урахуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті.

Застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України, у даному випадку, забезпечить досягнення закріплених у ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання, виходячи з принципу індивідуалізації покарання.

За видом покарання санкція ч. 3 ст. 362 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років з позбавленням обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

Колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене покарання до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки без позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню призначеного покарання з ухваленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який не підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_6 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік без позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади;

за ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

За ч. 3 ст. 362 КК України пом`якшити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки без позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10