ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/498/24 Справа № 201/3889/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року було задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 25 січня 2024року.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі. Існують ризики уникнення суду, оскільки обвинувачений під час досудового слідства вчиняв дії направленні на ухилення від явки до правоохоронців внаслідок чого був оголошений у розшук. Також існує ризик вчинення іншого злочину, так як ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ще одного особливо тяжкого злочину, який розглядається у іншому провадженні.

Вирішуючи питання доцільності обрання найсуворішого запобіжного заходу, суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, який одружений і має малолітню дитину, не працює, не судимий, однак обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, один з яких посягає на життя. Також суд врахував поведінку обвинуваченого під час цього кримінального провадження, обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється особливо тяжким, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, а тому суд вважав за необхідне обрати обвинуваченому саме цей запобіжний захід.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначити розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала в частині обрання запобіжного заходу тримання під вартою є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту під час розгляду клопотання прокурора, у зв`язку з чим судовий розгляд є неповним, що призвело до постановлення незаконної, необґрунтованої та невмотивованої ухвали.

Вказує, що прокурор жодними матеріалами не доводить наявність підстав вважати, що ОСОБА_9 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, хоча така обставина має бути досліджена судом при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

На думку апелянта, прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має на утриманні батьків похилого віку, які є пенсіонерами, малолітню доньку, 2014 року народження, яка хворіє на туберкульозну інфекцію.

Крім того, захисник зазначив, що до ОСОБА_9 вже застосовано запобіжний захід в іншому кримінальному провадженні тримання під вартою, а тому за ст. ст. 132 та 177 КПК України підстави застосування запобіжного заходу були відсутні.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_9 було повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення відповідного повідомлення на офіційну електронну адресу ДУ "Київський слідчий ізолятор та запропоновано провести розгляд справи в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконфереції. Однак, у визначені апеляційним судом дату та час, представники адміністрації ДУ "Київський слідчий ізолятор, не забезпечили з`єднання з Дніпровським апеляційним судом в режимі відеоконференції, що дає підстави вважати це виключним випадком та з огляду на особливості правового режиму воєнного стану в Україні та положення ч. 3 ст. 422 КПК України є підставою для розгляду справи за відсутності обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001667 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 27.11.2023 року було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого.

Цей ризик підтверджується і поведінкою обвинуваченого, який в минулі судові засідання не виходив на відеоконференцзв?язок з судом, що потягло за собою відкладення розгляду справи. Також ступінь ризику підсилюється наявністю воєнного стану на території України під час якого уникнути суду легше ніж в мирний час.

Не виключений ризик і продовження злочинної діяльності обвинуваченим, так як останній обвинувачується у цьому кримінальному провадженні у вчиненні двох злочинів, а також обвинувачується у кримінальному проваджені, яке перебуває в Шевченкіському районному суді м. Києва у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику продовження протиправної діяльності. І хоча в даний час ОСОБА_9 не визнаний винуватим у вчинені жодного злочину, однак саме по собі обвинувачення вже свідчить про наявність цього ризику.

При цьому слід зазначити, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 обрано у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, потерпілі та свідки не допитані.

Окрім того, до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Твердження захисника, що прокурором не було надано жодних доказів на підтвердження наведених ним ризиків, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України, оскільки в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені ч.1 ст.196 КПК України, в тому числі, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення, зазначено щодо неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів.

Доводи захисника щодо наявності певних порушень вимог КПК України під час проведення досудового розслідування не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4