Справа № 461/828/24
Провадження № 1-кс/461/600/24
УХВАЛА

31.01.2024 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій просить скасувати постанову слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 03.01.2024 про відмову у задоволенні його клопотання у кримінальному провадженні №0000662 від 24.10.2014 року.

Подану скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що він являється потерпілим у кримінальному провадженні. В межах даного кримінального провадження скаржник, в порядку ст. 220 КПК України, він звернувся до прокурора з клопотанням про вирішення питання належного зберігання та огляду речового доказу. Постановою слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 03.01.2024 у задоволенні наведеного клопотання скаржнику було відмовлено. Скаржник вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою. Зокрема, ОСОБА_3 звертає увагу слідчого судді на відсутність належного мотивування згаданого процесуального рішення слідчого.

Отже, скаржник вважає, що відмова у задоволенні клопотання не сприяє забезпеченню повноти та об`єктивності досудового розслідування, а тому просить її скасувати.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній. Крім того, ОСОБА_3 звернув увагу слідчого судді на те, що наведене клопотання було адресовано не слідчому, а прокурору, що вказує на те, що клопотання розглянуто неуповноваженою особою.

Слідча скаргу заперечила, вказавши, що оскаржуване процесуальне рішення є законними та відповідає встановленим процесуальним положенням, а тому просила відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

З огляду на наявність у матеріалах справи даних про час отримання скаржником відповідного процесуального рішення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність законних підстав для поновлення ОСОБА_3 процесуального строку звернення до слідчого судді з даною скаргою.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000662 від 24.07.2014 року здійснюється слідчими слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області. На даний час досудове розслідування зупинено.

У межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_3 подане клопотання щодо вирішення питання належного зберігання речового доказу.

Постановою слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 03.01.2024 у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Зі змісту згаданої постанови вбачається, що слідча, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходила з того, що доводи викладені у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 не знаходять свого підтвердження стосовно знищення речового доказу, а тому немає доцільності вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеним у клопотанні фактом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно положень статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого, доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Отже наведені положення визначають повноваження слідчого та прокурора, зокрема вказують на те, що слідчий та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Також наведені положення встановлюють види процесуальних документів та рішень, які постановляються прокурором і слідчим та випадки коли вони виносяться та вимоги до них.

Оцінюючи доводи скаржника та слідчої, також виходжу з наступного.

Вмотивованість процесуального рішення це фактичне відображення належних мотивів та обґрунтувань даного рішення у його змісті. Зокрема, таке процесуальне рішення повинно містити відомості про доводи та міркування учасників кримінального провадження, їх оцінку та врахування або відхилення, на підставі конкретно визначених мотивів та доказів, обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення доказів і доводів на які посилається заявник, норми права, які застосовані при розгляді клопотання, з наданням належної оцінки тому, чому ті чи інші правові норми та процесуальні положення мають бути застосовані у конкретній ситуації.

Вмотивованість процесуального рішення забезпечує дотримання принципу верховенства права, об`єктивності під час з`ясування обставин справи (оцінки доводів заявника), дотримання основоположних прав та інтересів людини та громадянина під час кримінального провадження. У свою чергу, недотримання наведеної вимоги щодо наведення належних та достатніх мотивів у процесуальному рішенні може призвести до недотримання загальних засад кримінального процесуального законодавства.

З дослідженої слідчим суддею оскарженої постанови вбачається, що слідча, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходила з того, що доводи викладені у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 не знаходять свого підтвердження стосовно знищення речового доказу, а тому немає доцільності вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеним у клопотанні фактом.

Водночас, такий висновок слідчої є необґрунтованим, адже постанова не містить достатніх даних на підставі яких слідча прийшла до такого висновку.

Так, з дослідженої у судовому засіданні постанови встановлено, що така не містить відомостей про те, що саме просить автор клопотання. Фактично слідча обмежилась наведенням формулювання наступного змісту: «01.01.2024 в СУ ГУНП у Львівській області надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_3 про внесення відомостей до ЄРДР з приводу знищення підозрюваним ОСОБА_5 речового доказу у кримінальному провадженні №0000662 автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 ».

Надалі по тексту постанови слідча наводить перелік процесуальних дій, які мали місце у кримінальному провадженні.

Отже, зі змісту постанови неможливо достеменно встановити, що саме просив потерпілий і якими доводами він це обґрунтовував, а отже неможливо встановити чи надала слідча належну оцінку аргументам автора клопотання.

Також постанова містить формулювання про те, що доводи викладені у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 не знаходять свого підтвердження стосовно знищення речового доказу, а тому немає доцільності вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеним фактом у клопотанні. Натомість, постанова не містить даних про доводи потерпілого і про те, який саме факт наведений ним у клопотанні.

Варто також відзначити, що в ході розгляду справи скаржник наголошував на тому, що його клопотання було адресоване прокурору, чого слідча у судовому засіданні не заперечила. Отже, незрозумілим є те, чому слідча здійснювала розгляд клопотання, яке органу досудового розслідування адресоване не було, адже аналіз положень ст. 220 КПК України свідчить про те, що саме та особа якій адресоване клопотання (слідчий, дізнавач, прокурор) повинна його розглянути.

Даний факт, сам по собі, ставить під сумнів законність оскаржуваної постанови.

Слід також відзначити, що оскаржувана постанова не містить жодних даних про те, чи наділені слідчий або прокурор повноваженнями вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані щодо речових доказів про які клопотав потерпілий.

До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до положень статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведені вище доводи та мотиви, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 процесуальний строк звернення до слідчого судді з даною скаргою.

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000662 від 24.10.2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1