Провадження №1-кп/523/1602/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в кримінальному провадженні зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000130 від 17.05.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, Чугуївського району, села Коробочкине, громадянина України, українця, з вищою освітою, військовослужбовець військової служби за контрактом, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді колишнього заступника командира роти з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «лейтенант», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого: 22.06.2022 року Роздільнянським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, яким застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду на розгляді, перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді колишнього заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «лейтенант», порушуючи вимоги ст.ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, всупереч вимог ст. ст. 6, 7, 12 Закону України від 15.02.1995 «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ст. 2 Закону України від 15.02.1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин прекурсорів та зловживанню ними», Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин прекурсорів», діючи з прямим умислом, з мотивів придбання та зберігання психотропної речовини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх їй, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на початку травня місяця 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, але не пізніше 16.05.2023, перебуваючи за адресою: місто Одеса, провулок Лазурний, будинок №1 у мережі інтернет, на сайті під назвою «Ліголайзер» замовив речовину, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін.

16.05.2023 року приблизно 22 годині 54 хвилині, більш точний час в ході доведення досудового розслідування не встановлено, перебуваючи біля входу в приміщення кабінету цілодобового обстеження на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння КУ ООМЦПЗ за адресою: м. Одеса, вул. Воробйова, 9, ОСОБА_5 перебуваючи за вказаною адресою у зв`язку з проходженням обстеження, добровільно видав співробітникам поліції полімерний пакет з застібкою «Zip lock» який містить полімерний пакет з застібкою «Zip lock» з сечовиною, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, яку останній незаконно придбав та зберігав для особистого зівання без мети збуту до її вилучення працівниками поліції, факт якого мав місце 16.05.2023 року в період часу з 23 годин 16 хвилин по 23 годин 20 хвилин.

Тобто, ОСОБА_5 у мережі інтернет на сайті під назвою «Ліголайзер» замовив речовину загальною масою 0,51214г, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін, кількісний вміст якої становить 0,27700г, що є більше ніж невеликий розмір, передбачений Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 № 188 та Таблиці II Списку №1 «Психотропні речовини, які знаходяться у незаконному обігу», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, та продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного наміру, у невстановленому в ході досудового розслідування місці та у невстановлений час, але не пізніше 16.05.2023, придбав дану речовину для власного вживання, без мети збуту, яку почав незаконно зберігати при собі, а саме у кишені брюк.

Дії ОСОБА_5 , стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

В судовому засіданні ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, так як він добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, пояснивши, що ОСОБА_5 проходив лікування у КНП «ООМЦПЗ» ООР, а не у наркологічному диспансері.

Захисник ОСОБА_4 клопотання обвинуваченого підтримав, та додав, що ОСОБА_5 проходив лікування під наглядом лікаря-нарколога.

Вислухавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Згідно зі ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» від 26.04.2002 № 4, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за змістом норм, передбачених, зокрема, ч. 4 ст. 309 КК України, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Також суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 357/11205/19 (провадження № 51-2776 кмо 21), згідно якого положеннями ч. 4 ст.309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов:

1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію;

2) особою розпочато лікування від наркоманії.

При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Таким чином, встановлення цих обставин є достатнім для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.309КК України.

Закон України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовині прекурсорів та зловживанню ними» від15.02.1995№ 62/95-ВР містить дефініції таких понять: добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».

На переконання колегії суддів об`єднаної палати норма ч. 4 ст.309 КК України за своїм характером є заохочувальною.

Законодавець, формулюючи умови для звільнення від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту ставив ціль вилікувати особу від захворювання на наркоманію, яке є тяжчим у порівнянні, наприклад, із захворюванням на алкоголізм.

Тому звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Покарання особи, яка хворіє на наркоманію, незалежно від того, чи звернулася вона для такого лікування вперше чи вже проходила курс лікування, перебувала на відповідному обліку до внесення відомостей до ЄРДР у цьому провадженні чи ні, не повинно бути пріоритетним та превалювати над ціллю вилікувати особу.

Крім того, законодавцем не обмежено застосування ч. 4 ст. 309 КК України фактом перебування до вчинення цього кримінального правопорушення на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини.

Положення кримінального закону не виключають можливість застосування ч. 4 ст.309 КК України навіть у тому випадку, якщо особа добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, усвідомлюючи можливість ухвалення обвинувального вироку щодо неї.

Причини, які були визначальними для прийняття рішення про звернення до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії можуть бути різними. Однак ключовим є добровільне прийняття рішення особою, яка хворіє на наркоманію, щодо необхідності такого лікування.

Крім того, причини, які передували зверненню особи до лікувального закладу для лікування від наркоманії, не повинні перекреслювати сам факт такого звернення та ставити під сумнів добровільність як таку.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України факт попереднього перебування особи на обліку. Той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності шляхом застосування вказаної правової норми, за наявністю інших підстав для цього.

Згідно до епікризу № 4098 ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 14.09.2022 року по 27.09.2022 року у стані психомоторного збудження. Отримував лікування: дезінтоксикація, снодійне, седативне, симтоматичне. У процесі лікування зменшилися прояви абстинентної симптоматики, зміцнив фізично. Критика до пороку формальна, тверезичні установки на майбутнє сумнівні.

Згідно до епікризу № 2692 ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 17.05.2023 року по 06.06.2023 року у стані психомоторного збудження., раніше проходив лікування у відділенні №22 з діагнозом F19.2. Діагноз: психічні та поведінкові розлади, в наслідок поєднаного (марихуана, амфетамін) вживання наркотиків. Синдром залежності F19.2. Рекомендовано: 1.Прибути до військової частини. 2.Для визначення придатності до військової служби вимагає проведення ВЛК. 3. Під нагляд медичних працівників, контроль з боку керівництва частини щодо заборони вживання ПАР.

Згідно виписного епікризу з історії хвороби №3260 ОСОБА_5 госпіталізований 08.06.2023 року-виписаний 10.07.2023 року. Під час лікування було встановлено: Психічний статус: При надходженні у свідомості. Орієнтований всебічно вірно. Фон настрою рівний. Емоційні реакції стримані. Доступний мовному контакту. На питання відповідає в плані заданого, намагається виставити себе в більш сприятливому світлі, схильний до брехні, з приводу вживання наркотиків каже: «В мене немає залежності. Я іноді вживав, наразі не хочу. Хочу продовжити військову службу». Обмани сприйняття заперечує. Маячні ідеї не висловлює. Мислення без грубих темпово-структурних порушень. У відділенні швидко адаптувався. Скарг не висловлював. Поведінка мала впорядкований характер. Основну частину часу проводив в прогулянковому дворі, охоче спілкувався з оточуючими. До трудових процесів у відділенні не залучався. На момент виписки продуктивної психосимптоматики не виявляє. Агресивних та суїцидальних тенденції не проявляє. Нічний сон та апетит достатні. Режим відділення не порушує. Інструкції виконує правильно. Виписується військовими з відділення. Діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин. Синдром залежності. В даний час утримання, в умовах, що виключають вживання F19.21.

Об`єктивних підстави не довіряти доводам ОСОБА_5 про те, що до лікувального закладу він звернувся добровільно з метою вилікуватися від наркоманії, у суду відсутні.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 добровільно звернувся та проходить курс лікування від наркоманії, крім того, метою його лікування є бажання вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, тому суд вважає, за необхідне звільнити його від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування склали 956 гривень 00 копійок.

У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення вказаної експертизи, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 , на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 44, 309 КК України, ст.ст. 314-316, 284, 285, 286, 288 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, у зв`язку з тим що він добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 17.05.2023 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази, а саме: психотропна речовина, обіг якої обмежено метамфетамін масою, 027700г, який зберігається у камері збереження речових доказів ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області (квитанція № 00310), - знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1