УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1555/23

Провадження № 1-кп/568/146/23

12 грудня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радивилів клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000207 щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 7 класу Ново-Пляшівської гімназії, сім`я якого перебуває на обліку у міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3

законного представника ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

представника служби у справах дітей Козинської сільської ради ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

На початку серпня 2023 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, малолітній ОСОБА_3 , перебуваючи на законних підставах в одній із кімнат житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 , побачив на ліжку сумку, належну ОСОБА_9 , де виявив гроші кошти в сумі 10000 гривень. Саме тоді у ОСОБА_3 виник корисливий умисел на таємне викрадення грошових коштів. Реалізовуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи з урахуванням сприятливих для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи наслідки і бажання ї настання, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу до чужого майна, умисно, таємно викрав грошові кошти в сумі 10000 гривень, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, на початку серпня 2023 року, через декілька днів після вчинення вказаного суспільно-небезпечного діяння, точної дати досудовим слідством не встановлено, малолітній ОСОБА_3 , перебуваючи на законних підставах в одній із кімнат житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 , побачив під столом сумку, належну ОСОБА_9 , де виявив гроші кошти в сумі 20000 гривень. Саме тоді у ОСОБА_3 виник корисливий умисел на таємне викрадення грошових коштів. Реалізовуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи з урахуванням сприятливих для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи наслідки і бажання ї настання, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу до чужого майна, умисно, таємно викрав грошові кошти в сумі 20000 гривень, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, малолітній ОСОБА_3 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке при умові досягнення віку настання кримінальної відповідальності, підпадало б під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Прокурор в судовому засіданні просив суд прийняти рішення про застосування до малолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд тітці ОСОБА_10 терміном на 1 рік.

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , винним себе у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю. Пояснив, в серпні 2023 року, перебуваючи господарстві ОСОБА_9 , викрав з сумки, яка лежала на ліжку, 10000 гривень. Проте, що в тій сумці є гроші він знав, оскільки бачив як ОСОБА_9 брала звідти гроші. За викрадені гроші він купував собі солодощі, солодкі напої, чіпси. Також у магазині сусіднього села купив собі вудку та різноманітні снасті для рибальства. Через декілька днів, він повторно, перебуваючи в будинку ОСОБА_9 викрав з туєї ж сумки, що лежала під столом, грошові кошти в сумі 20000 гривень. Вказаними коштами він розпорядився на власний розсуд, купував солодощі в магазині, частину грошей подарував друзям, також частину дав своєму знайомому, щоб він дав йому покататись на скутері.

Законний представник малолітнього ОСОБА_3 , його матір ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її повідомили працівники поліції, що її неповнолітній син, вчинив крадіжку. Будь-яких змін в поведінці сина вона не помітила. Підтвердила той факт, що її сім`я перебуває на обліку у міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Не заперечує проти застосування до її сина примусових заходів вихованого характеру. Цивільний позов ОСОБА_9 визнає, буде намагатись відшкодувати завдані збитки.

Захисник неповнолітнього, щодо якого розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, адвокат ОСОБА_6 просила суд застосувати заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд тітці ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат ОСОБА_7 підтримала клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_3 заходів виховного характеру. Також підтримала цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Просить стягнути із ОСОБА_5 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 , 30000 гривень у відшкодування завданої шкоди.

Представник служби у справах дітей Козинської сільської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що сім`я ОСОБА_5 перебуває на обліку у міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. При спілкуванні з директором школи, де навчається ОСОБА_3 , було отримано інформацію про відношення малолітнього ОСОБА_3 до вчиненого кримінального правопорушення - ОСОБА_3 усвідомлює про вчинення кримінального правопорушення, однак впевнений, що нести покарання не буде, оскільки не досяг певного віку.

Представник ювенальної превенції в судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що будучи малолітніми на час скоєння суспільно--небезпечного діяння, що містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_3 вчинив вказане суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст. 185 КК України за обставин, викладених в клопотанні, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження та поясненнями вказаних осіб.

Встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння йому виповнилось 12 років.

Відповідно до ч.2 ст.22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України настає з чотирнадцяти років, що свідчить про те, що ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.4 ст.185 КК України.

Згідно ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Статтею 499 КК України передбачено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч 4 ст.185 КК України, який характеризуються задовільно за місцем навчання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення малолітнім суспільно-небезпечного діяння.

Згідно з ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч.3 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру"передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю.

Його тітка (рідна сестра матері) ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_1 , дала згоду на передачу племінника їй під нагляд.

Враховуючи, що ОСОБА_3 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 12 років на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із ст. 498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру. Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов до ОСОБА_5 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь 30000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 позов визнала, вказуючи, що буде намагатись відшкодувати завдану шкоду.

Вирішуючи даний цивільний позов, суд враховує наступне.

Частиною 1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно зі ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньої особою.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 заподіяв потерпілій шкоду, будучи малолітнім, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в у розмірі 30000 гривень слід стягнути з його матері, яка є цивільним відповідачем та його законним представником.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст.369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207, за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України щодо малолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 .

Строк застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд ОСОБА_10 малолітнього ОСОБА_3 встановити один рік, починаючи з дня звернення ухвали суду до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1