ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 554/8638/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1775/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 24 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, тобто до 22 грудня 2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, не працює, суд вважає, що наявні ризики переховування обвинуваченим від суду, продовження злочинної діяльності, впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані, тому інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинуваченого та вважає за можливе та необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Вказує, що ризик вчинення тиску на свідків виправдовував його тримання під вартою на початку, проте з часом цей ризик зменшився, проте суд не звернув на це увагу.

Попередня ухвала про продовження строку тримання під вартою є аналогічною оскаржуваній.

Ризик переховування від суду також нічим не підтверджується, натомість обвинувачений наголошує на тому, що він має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, малолітню дитину на утриманні, також працював до затримання.

Також на думку апелянта, суд ігнорує відомості про те, що він добровільно прийшов до поліції, а також до прокуратури.

Таким чином, наміру переховуватися не мав та не має.

Сторони були повідомлені про дату та час судового розгляду належним чином.

Захисник ОСОБА_7 просила проводити судовий розгляд без її участі. Обвинувачений про особисту участь у судовому засіданні не просив.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності сторін кримінального провадження в порядку письмового судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, 16 квітня 2019 року звільнений з Харківської виправної колонії № 43 у зв`язку з відбуттям терміну покарання, не працює, зареєстрований та фактично проживав до затримання АДРЕСА_1 .

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впивати на потерпілого та свідків, які ще не допитані, продовжити злочинну діяльність.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , обвинувачення пред`явлене за а ч.4 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років .

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи обвинуваченого. про те, що він має місці соціальні зв`язки та зареєстроване місце проживання не приймаються колегією суддів, оскільки зазначені обставини не утримують обвинуваченого від систематичного скоєння злочинів з 1999 року.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 24 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді