Провадження № 1-кс/202/293/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представників власників майна адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000572 від 03.11.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 прокурор звернувся до слідчого судді зі вказаним клопотанням, яке мотивував тим, що у провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000572 від 03.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255-1 КК України.

21.12.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 255-1 КК України, а 22.12.2023 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 1 ст. 255-1 КК України на ч. 3 ст. 255-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 на праві власності належать два транспортних засоби, а саме - автомобіль Land Rover Discovery, д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Mercedes-Benz S500, д/н НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 255-1 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, просив слідчого суддю накласти арешт на автомобілі Land Rover Discovery, д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Mercedes-Benz S500, д/н НОМЕР_2 , які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представники власника майна ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти накладення арешту, оскільки підозра повідомлена ОСОБА_6 необґрунтована, а відтак прокурором не доведено, що існують потреби досудового розслідування, які виправдовують таке втручання у право власності ОСОБА_6 . Також зазначили, що автомобілі є спільною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а відтак накладення арешту на них суттєво вплине і на права дружини підозрюваного. Просили у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду клопотання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подане клопотання, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши докази по даних матеріалах, як надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, дійшов таких висновків.

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000572 від 03.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255-1 КК України.

21.12.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 255-1 КК України, а 22.12.2023 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 1 ст. 255-1 КК України на ч. 3 ст. 255-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 на праві власності належать два транспортних засоби, а саме - автомобіль Land Rover Discovery, д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Mercedes-Benz S500, д/н НОМЕР_2 .

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення підозрюваного за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке підлягає можливій конфіскації.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

За ч.ч.2, 5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. У такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Зазначена у ч.5 ст.170 КПК України умова накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб, в тому числі, дружини підозрюваного.

З копії свідоцтва про шлюб слідчим суддею встановлено, що з 08.09.1995 ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_6 є титульним власником вказаних автомобілей, оскільки автомобіль Land Rover Discovery, д/н НОМЕР_1 , придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2023, а автомобіль Mercedes-Benz S500, д/н НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2022, тобто обидва автомобілі придбані у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені вимоги закону встановлюють презумпцію спільної сумісної власності на майно, яке має ознаки набутого в шлюбі. Ця презумпція має враховуватися слідчим суддею при накладенні арешту на майно одного з подружжя, який є підозрюваним у кримінальному провадженні. Відступити від неї можливо тільки у випадку доведеності факту належності майна підозрюваному на праві особистої приватної власності.

Будь-яких даних про те, що автомобілі, на які просить накласти арешт прокурор, набуті подружжям не в шлюбі або з інших підстав є особистою власністю ОСОБА_6 , матеріали клопотання про арешт не містять, а тому слід виходити з встановленої законом презумпції спільної сумісної власності на них підозрюваного та його дружини.

Доводи прокурора про те, що автомобілі належать саме підозрюваному, також не спростовують презумпцію спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі.

Як вже зазначалося, конфіскованим може бути тільки майно обвинуваченого, а тому воно має бути виділено із спільного майна подружжя на час його конфіскації.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На стадії досудового розслідування, для забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, слідчий суддя не має права здійснювати поділ спільного майна подружжя або виділяти частку підозрюваного у ньому.

Однак відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі вимоги при вирішенні питання арешту майна підозрюваного для забезпечення його можливої конфіскації як виду покарання правильним буде накладення такого арешту не на все спільне майно подружжя, а на частину (частку) підозрюваного у ньому. Такий підхід узгоджується і з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

При цьому, слід виходити із законодавчої презумпції рівності часток кожного із подружжя у спільній сумісній власності на майно при його поділі, якщо не доведено інше.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що арешту підлягає не все майно, яке за законодавчо закріпленою презумпцією і не спростованою прокурором є спільною сумісною власністю подружжя, а лише його 1/2 частина, яка належить підозрюваному.

Вирішуючи питання про спосіб арешту слідчий суддя, враховуючи мету арешту, вважає за необхідне визначити спосіб арешту заборона відчуження, що не позбавляє можливості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користуватися належними їм автомобілями, і не призведе до незворотних наслідків для них.

Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, ч. 2 ст. 167, ч.2 ст. 168, ст. ст. 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на частину автомобіля Land Rover Discovery, д/н НОМЕР_1 , шляхом заборони її відчуження.

Накласти арешт на частину автомобіля Mercedes-Benz S500, д/н НОМЕР_2 , шляхом заборони її відчуження.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню старшим групи слідчих за провадженням.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого групи прокурорів за провадженням.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений слідчим суддею 22.01.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1