КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №133/3875/23
Провадження №1-в/133/16/24
У Х В А Л А

01.02.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника органу пробації ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині подання провідного інспектора Хмільницького районного відділу №2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2023 у справі №760/2469/23,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2023 у справі №760/2469/23 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік.

У поданні ставиться питання про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання, оскільки за період перебування на обліку останній не виконує обов`язок, покладений на нього судом: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Представник органу пробації у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити, оскільки засуджений ОСОБА_4 в період відбування іспитового строку сім разів, без поважних причин, не з`являвся на реєстрацію до органу пробації, змінивши своє місце проживання, та не працевлаштувався через Центр зайнятості.

Прокурор та захисник заперечували проти задоволення подання. При цьому прокурор мотивував свою позицію тим, що вимога органу пробації у поданні про направлення ОСОБА_7 , якого засуджено до покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, для відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, погіршує становище засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що він має бажання довести своє виправлення, він дійсно не з`явився декілька разів до органу пробації, так як він був на тимчасових заробітках, його не відпускали з роботи, був працевлаштований неофіційно.

Захисник пояснив, що деякий період часу за сімейними обставинами засуджений проживав в Одеській області, міри громадського впливу та адміністративного стягнення до нього не застосовувались, повторного злочину не вчинив, тому просив суд врахувати зазначені обставини і не скасовувати звільнення від відбування покарання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подання та матеріали особової справи, судом встановлені такі обставини.

ОСОБА_4 засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2023 за ч. 1 ст. 185, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Протягом року ОСОБА_4 , не повідомивши орган пробації, змінив своє місце проживання і не з`являвся на реєстрацію, а саме: 03.10.2023, 10.10.2023, 17.10.2023, 24.10.2023, 07.11.2023, 14.11.2023, 21.11.2023.

Із матеріалів особової справи №22/2023 ОСОБА_4 вбачається, що останній не з`являвся на реєстрацію до органу пробації, неявки пояснив тим, що був тимчасово працевлаштований, згодом змінив місце проживання, однак підтверджуючі документи не надав.

Згідно із ст. 5 КВК України одним із головних принципів кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань є диференціація та індивідуалізація виконання покарань, раціональне застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом.

При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є встановлення умислу засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Частиною першою статті 166 КВК України встановлено, що якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Приписами глави 3 розділу IХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 №272/5 встановлено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, встановлених КВК України, Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його не бажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження, зазначене в пункті 8 глави 2 розділу IVцього Порядку.

У разі якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.

В ч. 2 статті 78 КК України зазначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно ч. 3 ст. 166 КВК України систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Однак, зазначених в ст. 166 КВК України, ст. 78 КК України обставин, у судовому засіданні встановлено не було, оскільки самі по собі неявки засудженого на виклик уповноваженого органу з питань пробації, причини яких ОСОБА_4 пояснив, не свідчать про злісне небажання останнього ставати на шлях виправлення, інших же належних та допустимих доказів, які б даний факт спростовували, суду не надано.

Суд звертає увагу на відсутність в матеріалах подання будь-яких даних, які б негативно характеризували засудженого, при цьому сам засуджений обіцяє виправити свою поведінку та зобов`язався з`являтися на кожний виклик до органу пробації, не вчиняти правопорушень, чим демонструє розуміння неналежної поведінки та щире розкаяння в цьому, що дає підстави суду розцінити це як намір його виправлення без ізоляції від суспільства, а отже без скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого в місця обмеження волі.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали особової справи №22/2023 щодо ОСОБА_4 не містять достатніх відомостей щодо злісного ухилення від виконання покладених судом обов`язків та не можуть розцінюватися як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів.

Крім того, ст. 57 КВК України передбачено, що особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Представник органу пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.

З урахуванням особи та інших обставин справи суд може направити засудженого до обмеження волі в місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Засуджений, який ухиляється від одержання припису про виїзд або не виїхав у встановлений строк до місця відбування покарання, за поданням органу пробації затримується органом внутрішніх справ для встановлення причин порушення порядку слідування до місця відбування покарання.

У разі невиїзду без поважних причин суд за поданням органу пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

У разі неприбуття засудженого до місця відбування покарання органом внутрішніх справ за поданням органу пробації оголошується його розшук. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Таким чином, рішення суду за поданням органу пробації щодо направлення засудженого до покарання у вигляді обмеження волі до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, здійснюється у тому разі, коли засуджений ухиляється від явки до органу пробації та подальшого виїзду до місця відбування покарання.

Однак у даному випадку рішення суду щодо скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі відсутнє, а тому вимоги подання про направлення ОСОБА_4 для відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого до покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, для відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, є недоведеними, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. ст.75,78 КК України, ст. 166 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання провідного інспектора Хмільницького районного відділу №2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2023 у справі № 760/2469/23, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 05.02.2024 о 12 год. 55 хв.

Суддя ОСОБА_1