Справа №751/8050/23
Провадження №1-кп/751/381/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернігова матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000014 від 11.01.2023 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жашків, Черкаської області, українця, неодруженого, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.11.2022 № 612-ОС старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022 № 100-ОС від 25.02.2022 підполковника ОСОБА_6 призначено на посаду старшого офіцера відділу комплектування.

Згідно п.2.1.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковника ОСОБА_6 для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону призначено у добовий наряд «Черговий частини».

Відповідно п.2.1.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковника ОСОБА_6 для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону призначено у добовий наряд «Черговий частини».

Відповідно ст.ст.28,29,30,31,33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням. Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно ст.ст.295,298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, черговий частини відповідає за підтримання внутрішнього порядку у військовій частині, йому підпорядковується весь склад добового наряду військової частини. Черговий частини, серед іншого, зобов`язаний: стежити за виконанням підрозділами розпорядку дня й керувати поданням установлених сигналів; особисто перевіряти не менш ніж двічі на добу несення служби добовим нарядом і додержання внутрішнього порядку в підрозділах; вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням.

Таким чином, маючи військове звання «підполковник» та перебуваючи в добовому наряді «черговий частини» підполковник ОСОБА_6 являвся прямим начальником для старшого сержанта ОСОБА_3

08.01.2023 р., близько 16 год. 00 хв., підполковником ОСОБА_6 , в гуртожитку за місцем тимчасової дислокації управління НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено старшого сержанта ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп`яніння та прийнято рішення про направлення старшого сержанта ОСОБА_3 для проходження медичного огляду щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння у КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

08.01.2023 р., близько 16 год. 30 хв., під час слідування до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», біля будинку № 2 по вул. Козацька у м. Чернігові, старший сержант ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на задньому сидінні службового автомобіля марки «Рено Дастер» /в.н. НОМЕР_2 /, реагуючи на дії начальника підполковника ОСОБА_6 , у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст.6,9,11,16,28,30,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів раптово виниклої неприязні до ОСОБА_6 , будучи невдоволеним його діями у виді направлення ОСОБА_3 для проведення медичного освідування щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння, бажаючи помститись йому, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя з права ОСОБА_6 .

Вказаними діями, які виразились у вчиненні інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинених в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.405 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та надав показання, що 08.01.2023 р., близько 16 год., перебуваючи в гуртожитку на території тимчасової дислокації ВЧ № НОМЕР_3 , почав гучно стукати в двері кімнати до своїх побратимів. Через деякий час до нього підійшов черговий частини ОСОБА_6 та звинуватив у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння.

На виконання вимоги чергового частини він погодився проїхати до лікувального закладу для освідування. Під час поїздки на автомобілі марки «Рено-Дастер» він сидів посередині на задньому сидінні, а з обох боків біля нього військовослужбовці військової частини. Потерпілий сидів на передньому пасажирському сидінні.

Перебуваючи в лікарні, обвинувачений почав вимагати залучення незалежних свідків та здійснення відеофіксації проведення його освідування. Натомість, ОСОБА_6 повідомив, що ніхто не буде задовольняти заявлені ним вимоги, а оскільки всі присутні є його підлеглими, то вони констатують відмову від проведення огляду.

Обвинувачений заперечив нанесення ОСОБА_6 удару рукою в обличчя. Узагальнена позиція обвинуваченого зводиться до того, що всі показання свідків в частині нанесення удару є недостовірними, оскільки вони підпорядковані ОСОБА_6 . Окрім того, вважає, що потерпілий ОСОБА_6 , залишивши територію ВЧ, порушив дисциплінарний статут ЗСУ.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

3.1 Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що після 16 год. 00 хв. 08.01.2023 р. під час несення служби в наряді та виконання обов`язків «чергового частини» на території тимчасової дислокації ВЧ № НОМЕР_3 виявив старшого сержанта ОСОБА_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

На пропозицію потерпілого добровільно сісти в автомобіль та проїхати до лікувального закладу для проведення огляду на предмет вживання алкогольних напоїв, обвинувачений відмовився та висловлював свою категоричну незгоду щодо пред`явленої йому вимоги. У зв`язку з цим, ОСОБА_6 викликав для супроводу обвинуваченого в лікарню двох військовослужбовців. Останні сіли разом з обвинуваченим на заднє сидіння службового автомобіля, а потерпілий на переднє пасажирське місце відповідно. Жодних насильницьких дій стосовно обвинуваченого не застосовувалось.

Під час руху до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» та в момент спілкування потерпілого з водієм, обвинувачений, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля між двома військовослужбовцями, продовжував висловлювати незгоду щодо направлення до лікарні та раптово наніс ОСОБА_6 один цілеспрямований удар кулаком правої руки в ділянку обличчя з права. Від отриманого удару потерпілий відчув різку біль, під правим оком з`явився набряк.

Військовослужбовці, які здійснювали супровід, одразу заблокували обвинуваченому руки, після чого останній заспокоївся. В лікувальному закладі ОСОБА_3 відмовився здавати кров та сечу для проведення лабораторних досліджень.

Після повернення на територію тимчасової дислокації ВЧ № НОМЕР_3 , потерпілий 08.01.2023 р. звертався до медичного пункту за отриманням первинної допомоги, а в подальшому з направленням до відділення травматології КНП «Чернігівська міська лікарня №2», де було констатовано забій правої повіки навколоочної ділянки.

У ході допиту потерпілий ОСОБА_6 підтвердив показання надані ним під час проведення слідчого експерименту, не наполягав щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання.

3.2 Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 надав показання, що 08.01.2023 р. він виконував функції чергового водія в ВЧ № НОМЕР_3 та здійснював керування автомобілем марки «Рено-Дастер» під час перевезення військовослужбовця ОСОБА_3 до лікувального закладу для медичного освідування.

Свідок підтвердив, що обвинувачений перед тим, як сісти в автомобіль висловлював свою незгоду з вимогою чергового по частині ОСОБА_6 пройти огляд на стан сп`яніння. Після неодноразових наполягань зі сторони чергового по частині, обвинувачений самостійно сів до автомобіля на заднє сидіння, а з обох його боків сіли двоє інших військовослужбовців. Потерпілий сів на переднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля.

Рухаючись в напрямку КНП «ЧОПНЛ», обвинувачений продовжував сперечатись з черговим по частині ОСОБА_6 з приводу примусового медичного огляду, а останній навпаки намагався його заспокоїти.

Свідок побачив, що в момент коли потерпілий повернув голову в лівий бік у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 один удар рукою в праву частину обличчя. Після нанесеного удару потерпілий закрив руками обличчя, а через деякий час в правій частині його обличчя з`явився набряк.

3.3 Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні надав показання, що 08.01.2023 р. він виконував обов`язки чергового фельдшера в ВЧ № НОМЕР_4 . Близько 19 год. 00 хв. до нього на прийом звернувся ОСОБА_6 зі скаргою на біль в області правого ока. Зі слів потерпілого травма ним отримана від удару кулаком військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Свідок підтвердив, що на місці удару він виявив почервоніння та набряк. Після чого направив потерпілого ОСОБА_6 до травматологічного відділення Чернігівської міської лікарні №2.

3.4 Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 надав показання, що 08.01.2023 р. він ніс службу в черговому наряді в ВЧ № НОМЕР_4 . Близько 17 год. черговим по частині ОСОБА_6 було виявлено військовослужбовця ОСОБА_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Потерпілий ОСОБА_6 надав розпорядження свідку забезпечити супровід обвинуваченого в автомобілі до КНП «ЧОПНЛ» для проведення освідування.

Обвинувачений ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою з приводу його примусового направлення до лікарні. Коли під`їхав службовий автомобіль марки «Рено-Дастер», обвинувачений сів посередині на заднє сидіння, а свідок та інший військовослужбовець ОСОБА_11 сіли по боках.

Під час руху обвинувачений висловлював своє незадоволення в адресу ОСОБА_6 , останній навпаки намагався злагодити конфлікт, пояснюючи необхідність проведення освідування для спростування будь-яких сумнівів. В один з моментів, коли потерпілий повернув голову в лівий бік у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_3 наніс йому один цілеспрямований удар рукою в праву частину обличчя. Потерпілий від отриманого удару закрив руками обличчя, а на місці удару через деякий час свідок бачив синець. Обвинувачений після завданого потерпілому удару не вибачався.

3.5 Витягом з ЄРДР за № 0000014 від 11.01.2023 р. підтверджується внесення слідчим ТУ ДБР розташованого у місті Києві відомостей про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.405 КК України та початок досудового розслідування відповідно до вимог ст.214 КПК України /т.1 а.с.52/.

3.6 Згідно п.2.1.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковник ОСОБА_6 був призначений у добовий наряд «Черговий частини» для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону /т.1 а.с.82-90/.

3.7 Згідно п.80 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.11.2022 № 612-ОС «Про особовий склад» старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

3.8 Довідкою №196 від 08.01.2023 р., виданою лікарем травматологічного пункту КНП «Чернігівська міська лікарня №2», підтверджується факт звернення ОСОБА_6 до медичного закладу. За результатами огляду потерпілого був встановлений діагноз: забій правої повіки навколоочної ділянки /т.1 а.с.195/.

3.9 Згідно висновку судово-медичної експертизи №35 від 19.01.2023 р. об`єктивних даних на наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено. Діагноз «забій правої повіки та навколоочноямкової ділянки» в наданій на експертизу медичній документації не обґрунтований та не підтверджений об`єктивними медико-морфологічними даними /т.1 а.с.193-194/.

3.10 З протоколу проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 р. за участі потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 сидів на задньому сидінні автомобіля посередині між військовослужбовцями ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Обвинувачений висловлював своє обурення в адресу потерпілого з приводу необхідності проведення освідування в лікарні. Потерпілий в свою чергу неодноразово намагався заспокоїти обвинуваченого.

В один з моментів повороту потерпілим голови в лівий бік в напрямку ОСОБА_3 , обвинувачений наніс ОСОБА_6 один удар рукою в обличчя. За допомогою статиста потерпілий показав механізм нанесення обвинуваченим удару /т.1 а.с.196-202/.

Аналогічні показання були надані потерпілим і в судовому засіданні. Зазначений протокол містить інформацію, що від учасників слідчого експерименту та понятих заяви, зауваження чи доповнення не надходили.

3.11 Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 р. підтверджується проведення слідчої дії за участі свідка ОСОБА_11 під час якої останній детально продемонстрував за яких обставин був нанесений обвинуваченим один удар рукою в обличчя потерпілого. Свідок пояснив, що обвинувачений сидів посередині між ним та ОСОБА_10 на задньому сидінні автомобіля. Після того як автомобіль від`їхав від території військової частини, ОСОБА_3 висловлював своє незадоволення в адресу потерпілого з приводу його направлення до лікувального закладу для освідування. ОСОБА_6 намагався заспокоїти обвинуваченого.

В момент повороту потерпілим голови в лівий бік у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 один удар рукою в обличчя. За допомогою статиста свідок показав положення потерпілого та обвинуваченого в момент нанесення останнім удару, а також траєкторію руху руки обвинуваченим. Зазначений протокол містить інформацію, що від учасників слідчого експерименту та понятих заяви, зауваження чи доповнення не надходили /т.1 а.с.202-207/.

3.12 Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 р. підтверджується проведення слідчої дії за участі свідка ОСОБА_10 під час якої він добровільно за допомогою статиста демонстрував обставини, механізм та спосіб нанесення обвинуваченим одного удару рукою в обличчя потерпілого.

Зміст його показань наданих в ході проведення слідчого експерименту є ідентичними показанням свідку ОСОБА_11 /т.2 а.с.208-213/.

Аналогічні показання були надані свідком ОСОБА_10 і в судовому засіданні. Зазначений протокол містить інформацію, що від учасників слідчого експерименту та понятих заяви, зауваження чи доповнення не надходили.

3.13 Письмові докази, що містять характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме: раніше не судимого в силу ст.89 КК України, не притягувався до адміністративної відповідальності, не перебував на обліках у лікаря-психіатра.

3.14 Процесуальні документи в підтвердження повноважень групи слідчих, прокурорів та захисника.

ІV. Оцінка Суду.

4.1 Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення надано докази, які були досліджені в судовому засіданні /див. пункти 3.1-3.12/.

4.2 В свою чергу, сторона захисту в обґрунтування невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, надала заперечувальні показання обвинуваченого /п. 2.1/.

Також захисником звернуто увагу на неправильність кваліфікації дій обвинуваченого з підстав того, що потерпілий ОСОБА_6 за своїм службовим становищем не є начальником для ОСОБА_3 .

Окрім того, після залишення потерпілим чергової частини для супроводження обвинуваченого до лікувального закладу його повноваження виконував заступник чергового, тобто ОСОБА_6 автоматично втратив службові повноваження як начальника.

4.3 Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за можливе ухвалення обвинувального вироку у справі.

Вирішуючи питання щодо надання юридичної оцінки діям обвинуваченого, суд виходить з того, що під поняттям «інші насильницькі дії» розуміють фізичний вплив на людину, що викликав больові відчуття.

При цьому вказані дії не лишають жодних об`єктивно виявлених ушкоджень, а полягають лише в фізичному болі в момент їх заподіяння.

4.4 Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та вище вказаних свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, суд вважає, що показання ОСОБА_3 в частині заперечення нанесення удару рукою в обличчя потерпілого є абсолютно непереконливими та не дозволяють суду взяти їх за основу логічного пояснення ним подій, оскільки фактично є такими, що суперечать встановленим фактичним обставинам та сукупності досліджених доказів виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та стороною захисту не заперечується, що 08.01.2023 р. в обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку з вимогою потерпілого ОСОБА_6 , який виконував обов`язки «чергового частини», проїхати до медичного закладу для освідування, до нього виникли неприязні стосунки.

У зв`язку з відмовою обвинуваченого проїхати на автомобілі до лікувального закладу, потерпілий залучив для забезпечення його супроводу двох військовослужбовців ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Так, перебуваючи вже в салоні автомобіля, обвинувачений продовжував висловлювати свою незгоду з приводу проведення медичного огляду та направлення до лікарні, тобто безпосередньо у відповідь на законні вимоги потерпілого (старшого офіцера), пред`явлені до підпорядкованого йому підлеглого, а саме з мотивів невдоволення конкретним рішенням чергового наряду, обвинуваченим ОСОБА_3 було нанесено один удар рукою в обличчя ОСОБА_6 .

Незважаючи на показання ОСОБА_3 в частині заперечення нанесення ним потерпілому одного удару рукою в обличчя, встановлена обставина підтверджується показаннями безпосередньо допитаних в судовому засіданнями потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які детально описали спосіб нанесення та траєкторію удару, а наслідки від його завдання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 та змістом довідки №196 від 08.01.2023 р., виданої лікарем травматологічного пункту КНП «Чернігівська міська лікарня №2».

Показання свідків сторони обвинувачення є логічними, послідовними щодо часу, місця, обставин та наслідку скоєного злочину, повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими ретельно перевіреними судом письмовими доказами, які зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, і відповідно є допустимими, а відтак вважає їх достовірними та покладає в основу обвинувального вироку.

4.5 Доводи обвинуваченого про неможливість завдання ним удару потерпілому в праву частину обличчя, з огляду на його перебування на задньому сидінні, а потерпілого на передньому пасажирському сидінні відповідно, є непереконливими.

Так, в судовому засіданні в т.ч. і з фотоілюстративних таблиць до слідчих експериментів встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, обрав для нанесення удару оптимально зручний момент, а саме - коли потерпілий повернув обличчя ліворуч в напрямку водія, обвинувачений цілеспрямовано, навідмаш наніс йому один удар рукою в праву частину обличчя, тим самим викликавши в нього больові відчуття, що об`єктивно свідчить про наявність прямого умислу, а отже, усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння.

4.6 Враховуючи позицію ОСОБА_3 , з приводу вимог ОСОБА_6 , який виконував обов`язки «чергового по частині», суд вважає, що нанесення обвинуваченим удару рукою в обличчя потерпілому зумовлені виключно його незгодою з законною вимогою, як до підлеглого, бути підданим огляду на стан алкогольного сп`яніння в лікувальному закладі, тобто у зв`язку з виконанням ОСОБА_6 обов`язків з військової служби.

Про існування будь-яких інших мотивів неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим у минулому сторона захисту суду не повідомляла, про них не заявляв і сам обвинувачений, а також потерпілий, як не містять таких доказів і досліджені матеріали кримінального провадження, а також проаналізовані показання свідків.

При цьому, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», категорично відмовився здавати біологічні середовища для проведення лабораторних досліджень на вміст етанолу /т.1 а.с.64-65/.

Натомість, наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, нечіткої мови, гіперемії шкіри обличчя, сухості губ та язика, хиткої ходи, тремору пальців рук та повік підтверджується випискою №66 від 08.01.2023 р із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, що підтверджує обґрунтованість та правомірність вимоги потерпілого з приводу направлення старшого сержанта ОСОБА_12 на освідування, а отже, не свідчить про упереджене ставлення до підлеглого чи наявність попередніх неприязних відносин.

4.7 Враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, що не охоплює заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а визначальним є лише доведення факту насильницьких дій, наслідком яких не стало спричинення тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що такі обставини об`єктивно співвідносяться із висновком судово-медичної експертизи №35 від 19.01.2023 р., що і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

4.8 Суд також відхиляє доводи обвинуваченого про недопустимість всіх протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим та свідками з підстав відсутності при їх проведенні сторони захисту.

Згідно ч.3 ст.240 КПК України залучення до участі в слідчому експерименті підозрюваного відбувається за необхідності на розсуд особи, яка проводить такий експеримент, і відсутність ОСОБА_3 під час її проведення як з потерпілим, так і свідками не може вважатись порушенням порядку його проведення та не обумовлює визнання відповідних протоколів недопустимими доказами по справі, про що ставить вимогу обвинувачений.

Суд звертає увагу, що слідчі експерименти за участі потерпілих та свідків проведені в присутності понятих, після чого, з дотриманням вимог ст.ст.104,105,223,240 КПК України, було складено відповідні протоколи, в яких детально описано хід та результати їх проведення. Ніхто з учасників зауважень чи застережень до змісту слідчої дії не висловлював. Викладена в протоколах інформація відповідає змісту показань допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків, що свідчить про їх послідовність та достовірність.

4.9 Доводи обвинуваченого про неправомірність дій ОСОБА_6 з підстав неправомірного ним залишення території військової частини для його супроводження до лікувального закладу є безпідставними та спростовуються положеннями Інструкції добовому наряду та безпосередньої охорони /т.1 а.с.79/.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив, що в момент перебування за межами частини, пов`язаного з документуванням факту перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння, обов`язки «чергового по частині» виконував його помічник.

4.10 Аргументи обвинуваченого на неприпустимість врахування судом показань вище перерахованих свідків, які є військовослужбовцями, у зв`язку з їх підпорядкуванням потерпілому ОСОБА_6 , є необґрунтованими, оскільки будучи приведеними до присяги в судовому засіданні, жоден із свідків не повідомляв про вчинення щодо них тиску з боку потерпілого, чи висловлення прохань про дачу відповідних показань.

Суд враховує, що обвинувачений не заперечував щодо відсутності в свідків будь-якої заінтересованості в розгляді справи, а факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння та наслідки від завданого удару потерпілому об`єктивно підтверджуються письмовими доказами.

4.11 В конкретному випадку потерпілий підполковник ОСОБА_6 за своїм службовим становищем і військовим званням по відношенню до обвинуваченого старшого сержанта ОСОБА_3 беззаперечно мав статус начальника, який надав йому можливість керувати діями підлеглого в інтересах військової служби.

Доводи сторони захисту про автоматичну втрату потерпілим статусу начальника в період його перебування за межами території військової частини під час супроводження обвинуваченого до лікувального закладу є абсолютно непереконливими.

4.12 Враховуючи поважність причин не з`явлення в судове засідання свідка сторони обвинувачення військовослужбовця ОСОБА_11 , беручи до уваги зміст протоколу проведеного з ним слідчого експерименту /див. п.3.11/, який узгоджується з іншими доказами по справі, незважаючи на категоричну позицію сторони захисту, яка зводиться до необхідності його безпосереднього допиту в суді, з огляду на обсяг інших несуперечливих між собою доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, суд визнав за можливе розглянути справу без проведення допиту свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні.

Окрім того, засудження обвинуваченого ОСОБА_3 базується значною мірою на показаннях потерпілого та свідків, допит яких безпосередньо проводився в судовому засіданні і обвинувачений мав можливість ставити їм запитання, а відтак судом забезпечено змагальний процес.

4.13 З проведеного аналізу доказів, наданих сторонами по справі, суд вважає доведеним, що 08.01.2023 р. ОСОБА_3 здійснив інші насильницькі дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинених в умовах воєнного стану, а відтак його дії кваліфікує за ч.4 ст.405 КК України.

V. Призначення покарання.

5.1 Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

5.2 Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Дана обставина підтверджується випискою №66 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.01.2023 р. а також показаннями потерпілого, які узгоджуються між собою в частині перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

5.3 Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.ст.65-67 КК враховує:

5.3.1 - ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, який згідно із ст.12 КК України, є тяжким злочином;

5.3.2 - фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, спосіб, наслідки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення);

5.3.3 - особу обвинуваченого: освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище;

5.3.4 - раніше не судимого в силу ст.89 КК України та до адміністративної відповідальності раніше не притягувався;

5.3.5 - відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує;

5.3.6 - не перебування обвинуваченого на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога;

5.3.7 - позицію потерпілого та прокурора щодо призначення виду та міри покарання, а також думку сторони захисту з даного питання.

Враховуючи вище викладене, з урахування фактичних обставин злочину та особи обвинуваченого, а також суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд підкреслює, що вчинення злочину, який охоплюється розділом щодо кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби військовослужбовцем, саме в той час коли країна тривалий період перебуває в умовах воєнного стану, погіршує соціально-психологічну атмосферу у військових колективах та підриває авторитет та довіру до збройних сил, а тому призначення більш м`якого покарання за умисний злочин відповідної категорії, не буде відповідати меті, яка передбачена положеннями ч.2 ст. 50 КК України.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

6.1 Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до ст.100 КПК України.

6.2 Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено. Процесуальні витрати по справі відсутні.

6.3 Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.08.2023 р. /т.1 а.с.167/ по 18.10.2023 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

6.4 Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу - залишити без змін, оскільки існують ризики переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.368,373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, та призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 19.10.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 08.08.2023 р. по 18.10.2023 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1