29.01.2024
Справа № 642/159/24
Провадження № 1-кс/642/324/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 408, ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 23.01.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Nomi» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказаний мобільний телефон має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ.

Як вбачається з наданого клопотання та додатків до нього, слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні за №0001301 від 10.11.2023 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України.

23.01.2024 о 09 год. 50 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України.

23.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , призначений відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 №293 від 28.09.2023 на посаду гранатометника 2 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, з метою ухилитись від військової служби, діючи в умовах воєнного стану 09.10.2023, самовільно залишив місце несення служби, а саме - ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який фактично розташований за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 19.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця старший солдат ОСОБА_4 в період з 09.10.2023 року до моменту фактичного затримання 23.01.2024, з метою ухилитись від військової служби, незаконно постійно перебував поза межами території тимчасової та постійної дислокації військової частини НОМЕР_5 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби без поважних причин, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненене в умовах воєнного стану, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у невстановленому місці та час, при невстановлених обставинах, але не пізніше 17.11.2023, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, обернув у свою власність, таким чином незаконно придбав чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1 та чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів та 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого, усвідомлюючи, що вказані предмети являються бойовими припасами, їх незаконно носив та зберігав без передбаченого дозволу у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 17.11.2023, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17.11.2023 згідно попередньої домовленості близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи на парковці ТЦ «Французький бульвар» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44-Б за попередньою домовленістю зустрівся з громадянином ОСОБА_5 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де передав у полімерному пакеті ОСОБА_5 чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів та 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого, ОСОБА_5 на вимогу ОСОБА_4 , передав останньому грошові кошти у розмірі 40000 гривень за вказані боєприпаси, таким чином ОСОБА_5 , здійснив збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

23.01.2024 у період з 08 год 30 хв. по 09 год 50 хв. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого виявлено та вилучено належний йому мобільний телефон «Nomi» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 .

Відповідно до положень ст.170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Вилучені в ході обшуку предмети визнані речовими доказами.

Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України.

Вищевказане майно вилучене під час обшуку визнано у кримінальному провадженні речовими доказами, у зв`язку із тим, що воно відповідає критеріям ст.98 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні.

Слідчий у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд клопотання у її відсутності, тому суд вважає можливим розглянути клопотання у її відсутності на підставі ч.1 ст.172 КПК України.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).

Із матеріалів клопотання слідчого вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на тимчасово вилучене майно.

Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 167 ч. 2 п. 1 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочинів, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 408, ч.1 ст.263 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 23.01.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Nomi» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказаний мобільний телефон має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Полтаві ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1