Провадження № 1-кп/204/1196/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, з приміщення зали судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськакримінальне провадження №0000473, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строків застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 . Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі може виїхати за межі країни або іншим чином переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що у подальшому, у разі визнання його судом винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, унеможливить притягнення останнього до встановленої законом кримінальної відповідальності. Невідворотність покарання за злочин за злочин вже само по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, може вчинити дії спрямовані на знищення документів, які стосуються вчинюваних ним злочинів. Отримавши матеріали обґрунтування кримінального провадження та перебуваючи на волі, існує ризик, що ОСОБА_7 може розголосити відомості досудового розслідування. Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 спрямоване на забезпечення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_7 незаконного впливу на свідків та вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення та повідомляти представникам РФ про його переслідування правоохоронними органами, а також про місця розташування блок-постів, військової техніки та особового складу ЗС України, із наданням інформації щодо кількості, найменування військової техніки, кількості особового складу підрозділів ЗС України для підготовки та нанесення ракетно-бомбових ударів по ним. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому відповідає суспільному інтересу, так як кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки під час дії на території України воєнного стану, викликаного збройною РФ.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Частиною 1, 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178 КПК України визначено, що застосування запобіжного заходу здійснюється з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків на підставі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, для запобігання яких здійснюється запобіжний захід.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, крім випадків передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, у тому числі ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначений злочин є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України. ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість і невідворотність покарання, може переховатися від суду. Обвинувачений зареєстрований та проживає у м.Дебальцеве Донецької області, що входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що може привести до ухилення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може призвести до розголошення ним відомостей досудового розслідування, що у подальшому перешкоджатиме судовому розгляду. ОСОБА_7 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення та повідомляти представникам РФ про його переслідування правоохоронними органами, а також повідомляти місця розташування блок-постів, військової техніки та особового складу ЗСУ.

При розгляді цього клопотання, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення наявних, дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою, при наявності обґрунтованої підозри.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом.

При розгляді клопотання прокурора, судом враховано, що відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Відтак, з огляду на доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд доходить висновку, що існує необхідність у продовженні строку дії застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 331, 369-372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3