Справа № 526/2302/21
Провадження № 1-кп/535/8/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секратар судового засіданні ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 (дистанційно), захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 (дистанційно), розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Котельва клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000093 від 02.11.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженою, утриманців не має, не працюючої, уродженки с. Березова Лука Миргородського (Гадяцького) району, зареєстрованою в АДРЕСА_1 , яка фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,-

установив:

ОСОБА_6 06 листопада 2015 року на першій сесії сьомого скликання Березоволуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області обрана секретарем Березоволуцької сільської ради та секретарем виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради. Як секретар, вона відповідно до посадової інструкції виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, у тому числі ведення нотаріальних дій - посвідчення заповітів, а тому відповідно до ч.1 Примітки до ст.364 КК України ОСОБА_6 являлася службовою особою.

14.12.2016 в с. Березова Лука Гадяцького району за місцем проживання ОСОБА_7 було складено заповіт від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 , який посвідчено в Березоволуцькій сільській раді за N?79 секретарем ОСОБА_6 та згідно тексту заповіту останній власноручно підписаний ОСОБА_7 . У присутності ОСОБА_6 , особу заповідача встановлено.

Однак згідно висновку почеркознавчої експертизи N?134 від 01.02.2021 підпис у заповіті від імені ОСОБА_7 від 14.12.2016, посвідченого в Березоволуцькій сільській раді за N?79 секретарем ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою.

На підставі п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року N?3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено ст.37 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно п.2 ст.37 Закону України «Про нотаріат» посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують заповіти. Згідно вимог п.13, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N?22/5 від 25.08.1994 року нотаріально посвідчені заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі підписувати його за заповідача.

Стаття 43 Закону України "Про нотаріат" вимагає при вчиненні нотаріальних дій встановлювати особу громадянина, котрий особисто звернувся за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи вказаного громадянина. Не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників.

Так, усупереч вказаних вимог Інструкції та Закону України «Про нотаріат», будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, а також, користуючись правом вчинення нотаріальних дій, секретар сільської ради та виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, використовуючи своє службове становище в інтересах третіх осіб, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склала та посвідчила 14.12.2016 завідомо неправдивий офіційний документ - заповіт від імені ОСОБА_7 про розпорядження на випадок смерті всім належним її майном на користь ОСОБА_8 , який зареєструвала в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій по Березоволуцькій сільській раді за N? 79.

При цьому ОСОБА_6 шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей щодо особи заповідача, достовірно знаючи про те, що особою заповідача не являється ОСОБА_7 , оскільки відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи N?134 від 01.02.2021 року підпис в заповіті виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою, внесла завідомо неправдиві відомості про те, що заповіт підписаний у її присутності заповідачем ОСОБА_7 , а особа заповідача нею встановлена і перевірена.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи N? CE-19/117-21/4143-ПЧ від 15.04.2021 року підпис у графі: «Секретар Березоволуцької сільської ради», що у заповіті від імені ОСОБА_7 від 14.12.2016, виконаний ОСОБА_9 .

Внаслідок посвідчення та реєстрації підробленого заповіту, ОСОБА_8 безпідставно отримав право на спадкове майно ОСОБА_7 , в тому числі і на земельні частки (паї) з кадастровими номерами :00:005:0083 площею 2,837 га та :00:005:0084 площею 2,8376 га, нормативно-грошова оцінка яких становить 120 252,82 грн кожен, на загальну суму 240 505,64 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, спрямованими на складання, видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, ОСОБА_6 вчинила службове підроблення, тобто злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та захисник адвокат ОСОБА_5 заявили письмове клопотання про звільнення у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування вимог клопотання послались на те, що вину ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України не визнає, з моменту вчинення по цей час пройшло близько 7 (семи) років, що в силу ч. 2 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Зазначили, що ОСОБА_6 не заперечує проти закриття кримінальної справи відносно неї за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали свої клопотання та просили суд його задовільнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого обвинуваченою та її захисником клопотання, так як вважає, що на даний час закінчилися строки давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, зазначеному в обвинуваченні.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти заявленого клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_5 , при цьому зазначив, що фактично не заперечує проти її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а заперечує проти закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та матеріали справи, виходить з такого.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.366 КК України.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачення стосується подій, які мали місце 14.12.2016 року.

Санкція ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції на день вчинення правопорушення) передбачає покарання у виді штрафа до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Даний злочин відносився до злочину середньої тяжкості, відповідно до ст.12 КК України (в редакції на момент вчинення правопорушення).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України віднесеного до злочину середньої тяжкості (зараз нетяжкий), згідно зі ст. 12 КК України, що мало місце у 2016 році, тому 5-річний строк давності, визначений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відомості про оголошення обвинуваченої в розшук, чи вчинення нею нового злочину в період з 2016 року до дня розгляду даного клопотання відсутні.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження №51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Крім того ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Разом з цим, у Постанові ВС від 29.07.2021 р. у справі №552/5595/18 визначено, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Отже, невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання про таке звільнення.

Частиною 4 ст. 286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

При цьому обвинуваченій ОСОБА_6 судом роз`яснені суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також їй роз`яснено судом, що закриття кримінального провадження з цих підстав не є закриттям кримінального провадження з реабілітуюча підстава.

Доказів щодо ухилення обвинуваченої від досудового слідства чи суду по даній справі, а також вчинення нею протягом цих строків, а саме з 14.12.2016 року по даний час нового кримінального правопорушення (злочину) не вбачається , а відтак перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності у розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався.

Враховуючи викладене та те, що на даний час минули строки притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України, передбачені ч.1 ст.49 КК України, а саме 5 років та отриману судом згоду обвинуваченої ОСОБА_6 на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та роз`яснено суті обвинувачення, а також те, що це не є реабілітуючою підставою, клопотання обвинуваченої та захисника підлягає задоволенню.

Щодо заявлених клопотань потерпілим ОСОБА_4 відносно постановлення окремих ухвал, то суд зазначає, що діючий КПК не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як то окрема ухвала чи постанова, які би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції. Єдиним випадком коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал є наявність процесуальних підстав, визначених у ст.378 цього кодексу та він стосується заходів піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна обвинуваченого, а тому в задоволенні клопотань потерпілого слід відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, слід залишити без розгляду, що не перешкоджає пред`явленню потерпілому позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Стягнення процесуальних витрат при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності КПК України не передбачено. З урахуванням викладеного процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ст. ст. 12, 49 КК України, керуючись ст. ст. 284-288, ст. 376, ст. ст. 392-395 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності- задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000093 від 02.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_4 право звернутися з позовом у порядку цивільного судочинства.

Речові докази: оригінал заповіту від імені ОСОБА_7 складений 14.12.2016 р. та який посвідчено в Березоволуцький сільській раді секретарем ОСОБА_6 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000093.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом семи днів через Котелевський районний суд Полтавської області.

Повний текст ухвали виготовлено о 14 год. 35 хв. 14.12.2023 року.

Копію ухвали направити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1