справа № 197/121/23
провадження № 1-кп/197/80/23
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 вересня 2023 року смт Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке призначене 01.02.2023, в залі суду в смт Широке обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000360, який надійшов з Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 5 КК України, до якого не застосований запобіжний захід,

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження підсудне Широківському районному суду Дніпропетровської області.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000360 надійшов до суду з угодою про визнання винуватості від 24.01.2023 і, згідно якої на підставі ст.ст. 69, 407 ч. 5 КК України між сторонами погоджено покарання у виді 09 місяців тримання військовослужбовця у дисциплінарному батальйоні із відбуванням покарання у військовій частині № НОМЕР_1 . У якості обставин, які пом`якшують покарання зазначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

В підготовчому судовому засіданні сторони підтримали угоду.

Обвинувачений повідомив суду, що розкаюється у вчиненому. Майже 02 місяці з часу закінчення відпустки проживав вдома (м. Покровськ), але не за місцем реєстрації, а у дружини в м. Павлоград. Представники Військової служби правопорядку, представники ВЧ його не відвідували.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів:

1) виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення;

2) наведення правової кваліфікації відносно вказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи);

3) формулювання обвинувачення, тобто конкретизація, у яких діях/бездіяльності за наведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).

коли у кримінальному провадженні не конкретизована об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому злочину, суд буде позбавлений можливості належним чином встановити фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій. Обвинувачення має бути викладене в чіткій, категоричній формі, не може допускати двоякого трактування.

Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинуваченої на справедливий судовий розгляд та порушує її право на захист.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;… .

У відповідності до ч. 1 ст. 133 Конституції України, систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

Ч. 2 ст. 3 Закону України «Про територіальний устрій України» встановлює, що адміністративно-територіальними одиницями є район у місті, село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим.

Згідно ст. 7 Закону України «Про територіальний устрій України», кожна адміністративно-територіальна одиниця має власну назву.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості не конкретизовано яку саме адміністративно-територіальну одиницю має на увазі обвинувачення, адже такої одиниці як «н.п.» в Україні не існує. Крім того в Дніпропетровській області на час вчинення правопорушення не існувало Широківського району і не існує. Отже, обвинувачення неконкретне.

Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд враховує, що, згідно положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України:

28. Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

29. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

58. Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

59. Командир (начальник) зобов`язаний:

…показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;… .

Отже, обвинувачений відноситься до командирів. Саме він має бути взірцем дотримання військової дисципліни, прикладом для наслідування.

Ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження не відповідають тому пом`якшенню покарання, яке просять застосувати сторони угоди про визнання винуватості, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

За таких обставин угода про визнання винуватості затвердженню не підлягає.

Як слідує із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 16 постанови N 13 від 11.12.2015 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", в разі відмови під час підготовчого судового засідання в затвердженні угоди, яка надійшла до суду разом із обвинувальним актом, суд повинен повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС у справі № 991/1287/20 від 04 травня 2020 року.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

За таких умов та керуючись ст. ст. 314-316, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 24.01.2023 між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , відмовити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_7