Номер провадження: 11-сс/813/1681/23
Справа № 509/5711/23 1-кс/509/953/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Овідіопольським районним судом Одеської області, апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000371 від 30 липня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року було відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про продовження ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строку тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 30 жовтня 2023 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 30 жовтня 2023 року, без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Отже, на теперішній час не зменшились і продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор вважає, що на даному етапі досудового розслідування лише винятковий запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Ураховуючи те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин був вчинений із застосуванням насильства до потерпілого, прокурор просив не визначати підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування неповнолітній ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 26 липня 2023 року о 15 годині, під час дії введеного на території України воєнного стану, він перебуваючи біля Калаглійської ЗЗСО Овідіопольської селищної ради за адресою: Одеська область, Одеський район, село Калаглія, вулиця Шкільна 25, зустрівся із своїми друзями неповнолітніми ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким повідомив, про намір здійснити проникнення та викрадення грошових коштів з будинку ОСОБА_14 . На пропозицію ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 погодились. Окрім цього, ОСОБА_8 обумовив із учасниками час початку вчинення злочину на 28.07.2023 о 23 годині 40 хвилин, місце початку - біля місця мешкання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , а також необхідність застосування засобів маскування у вигляді предметів для приховування обличчя, темного одягу, наявності рукавичок тощо.

Так, 28.07.2023 приблизно о 23 годині 40 хвилин, усі співучасники ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прийшли та зустрілись біля території домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , звідки, усі четверо пішли з АДРЕСА_2 , де підійшли до території домоволодіння будинку АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_14

ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впевнившись в тому, що їх дії залишаються непоміченими сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_14 , а саме перелізли через металевий паркан. Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_13 зайняв обумовлену позицію, яка дозволяла забезпечення контролю за обстановкою та надавала можливість попередити співучасників про появу сторонніх осіб.

В подальшому, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_14 , у ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник єдиний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу. З метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, діючи умисно, розуміючи, що в приміщенні в яке ведуть окремі двері з території двору спальна кімната, відпочиває ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом зламу вхідних дверей, за допомогою винайденої на території будинку металевої палиці, проникають у приміщення де знаходився ОСОБА_14 .

Знаходячись в приміщенні спальні, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжуючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, побачивши ОСОБА_14 , який прокинувся, починають наносити удари руками, ногами та металевою палицею в різні частини тіла ОСОБА_14 , після чого кладуть ОСОБА_14 на підлогу, заводять обидві руки за спину, та зв`язують їх за спиною за допомогою попередньо винайденого на території будинку металевого дроту. Після чого, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді порушення права власності іншої особи, починають вимагати у ОСОБА_14 надання грошових коштів, при цьому продовжуючи нанесення умисних тілесних ушкоджень, в результаті чого ОСОБА_14 повідомляє місце знаходження 60 000 гривень, які зберігав у скляній банці, в шафі приміщення спальні, які знайшов ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , витягли ОСОБА_14 з будинку до внутрішнього двору території будинку, а самі в цей же час продовжили пошуки інших грошей, які могли бути в інших приміщеннях. За результатами пошуку додаткових грошових коштів, нічого не знайдено.

Приблизно о 03 годині 00 хвилин 29.07.2023 територію домоволодіння ОСОБА_14 покинули ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишились, та перетягли зв`язаного ОСОБА_14 назад у приміщення спальної кімнати, попередньо зв`язавши останньому ноги за допомогою наявних на території двору електричними дротами, ременем та шнурками. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 також покинули територію домоволодіння ОСОБА_14 , із викраденими грошима в розмірі 60 000 гривень, у невідомому напрямку, тим самим, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , завдали потерпілому ОСОБА_14 , матеріальний збиток на загальну суму 60 000 (шістдесят тисяч) гривень

31 липня 2023 року о 23 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом огляду в АДРЕСА_2 від 30.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 30.07.2023 р.; протоколом обшуку у ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 від 30.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 31.07.2023; наданими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_13 від 31.07.2023; наданими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_11 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_8 в АДРЕСА_4 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_11 в АДРЕСА_5 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_12 в АДРЕСА_6 від 31.07.2023; протоколом огляду у ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 від 01.08.2023; протоколом пред`явлення речей для впізнання свідку ОСОБА_15 від 01.08.2023; протоколом допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_11 від 01.08.2023; протоколом слідчого експерименту із неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_11 від 01.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.08.2023; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_8 від 10.08.2023; висновком судової імунологічної експертизи одягу підозрюваного ОСОБА_11 №1431 від 25.08.2023; висновком судової імунологічної експертизи взуття підозрюваного ОСОБА_8 №1413 від 25.08.2023; висновком судової імунологічної експертизи рукавиць підозрюваного ОСОБА_8 №1422 від 25.08.2023; висновком судової цитологічної експертизи битки підозрюваного ОСОБА_13 №358 від 25.08.2023. та іншими доказами у їх сукупності.

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційний суд вважає, що матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_8 .

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до статей 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Тобто процес доведення перед судом наявності ризиків та обґрунтованості підозри повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б суду зробити висновок про наявність обґрунтованої підозри і ризиків.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошував про те, що у даному кримінальному провадженні беззаперечно продовжує існувати ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчиняти дії направленні на переховування від органу досудового розслідування, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за який йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 рокі.

Однак посилання прокурора на тяжкість злочину та покарання, яке загрожує підозрюваному апеляційний суд вважає недостатніми для продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Апеляційний суд враховує характеризуючі дані підозрюваного, який є неповнолітньою особою, має постійне місце реєстрації та проживання, проживає разом з батьками, навчається, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

На переконання апеляційного суду викладені обставини, в тому числі і вік підозрюваного, суттєво знижують існування ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування.

Стосовно існування ризиків, передбачених пунктами 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному проваджені та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, апеляційний суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, що ОСОБА_8 з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту здійснював такі дії.

Ризик того, що ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини є сумнівним, з огляду на те, що підозрюваний раніше ніколи не притягався до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на теперішній час, не забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного та не запобігає ризикам, передбачених пунктами 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України, про які слідчий зазначав, у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

Частиною 5 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд бере до уваги, що на теперішній час підозрюваний ОСОБА_8 належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, не здійснює спроб переховуватись від органу досудового розслідування, самостійно за першою вимогою з`явився в судове засідання Одеського апеляційного суду

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час подальшого досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту до 30 жовтня 2023 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4