Номер провадження: 11-кп/813/521/24
Справа № 494/1822/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 10.07.2023 у кримінальному провадженні №0000215, внесеному до ЄРДР 11.12.2021 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Сарапул, Удмуртської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у в вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк три місяці.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з часу його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він10.12.2021, приблизно о 15:00 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в стані алкогольному сп`янінні, знаходився на узбіччі автошляху P55, навпроти кафе-бару «Затишок» в с. Вікторівка, Березівського району, Одеської області та, ігноруючи елементарними правилами поведінки, моральності, благопристойності, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, підійшов до ОСОБА_9 та почав ображати його нецензурною лайкою. У подальшому, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , завдав один удар кулаком лівої руки в область обличчя, чим спричинив йому легке тілесне ушкодження у вигляду одного синця. Продовжуючи свої протиправні дії, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, поводячись зухвало, як прояв зверхнього ставлення до прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_9 та суспільства в цілому, ігноруючи право на приватну власність потерпілого, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ», моделі «217030», реєстраційні номери НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та діючи з особливою зухвалістю, обома руками відламав ліве та праве дзеркало заднього виду, дверну зовнішню ручку правих задніх дверей вказаного автомобіля та викинув вказані деталі на проїжджу частини автошляху.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи обґрунтовує тим, що суд не врахував, що обвинувачений одружений, має постійне місце проживання, раніше не засуджений, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному чи психіатричному диспансері, що підтверджується відповідними довідками, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та позитивну характеристику за місцем проживання.

Зазначає, що судом не враховано того факту, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, оскільки на даний час йому виповнилося 61 рік, та є пенсіонером який отримує вид пенсії за вислугу років, тобто ОСОБА_10 , отримав даний вид пенсії маючи відповідний стаж роботи, що в свою чергу характеризує його з позитивної сторони. Звертає увагу, що судом не враховано, що ОСОБА_10 є людиною, яка має захворювання цукровий діабет, адже під час судового засідання 14.03.2023, на питання захисника потерпілого ОСОБА_8 , повідомив, що хворіє на цукровий діабет з 2004 року (аркуш справи 97, час 13:13:18).

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не перебуває на наркологічному чи психіатричному обліку та є пенсіонером.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 районним судом не встановлено.

Згідно з ст. 67 КК України до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 районний суд відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Орім того, судом враховано те, що кримінальним правопорушенням завдано шкоди потерпілому ОСОБА_9 , однак обвинувачений ОСОБА_8 перед ним не вибачився.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 для його виправлення та перевиховання необхідно призначити покарання у виді арешту строком на три місяці.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки характеризуючі дані в сукупності з обставинами вчиненого злочину, враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому призначена, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.

Доводи захисника, яким вона мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 296 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи щодо неможливості призначення такого виду покарання як арешт, оскільки обвинувачений хворіє на цукровий діабет, з огляду на те, що кримінальним законом не передбачена неможливість призначення покарання особам, які хворіють на вказаний вид захворювання, а стороною захисту не надано доказів щодо неможливості перебування обвинуваченого під арештом з вказаним діагнозом.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 10.07.2023 у кримінальному провадженні №0000215, внесеному до ЄРДР 11.12.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4