ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001554 за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кідри Володимирського району Рівненської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

Встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року задоволено клопотання захисника та постановлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, повернути прокуророві Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Рішення суду обґрунтовано наступним.

Відповідно до обвинувального акта, у якості потерпілого у даному кримінальному провадженні зазначено Лівобережну адміністрацію Дніпровської міської ради, тобто юридичну особу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Обвинувальний акт у даному провадженні на містить даних про те, що Лівобережній адміністрацій Дніпровської міської ради внаслідок злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 завдано майнову шкоду. Більш того, аналіз диспозиції ч. 2 ст. 121 КК України свідчить про те, що вказаний злочин характеризується наявністю шкоди здоров`ю або смерті потерпілого, яким у даному випадку є ОСОБА_11 .

На думку суду першої інстанції вказані обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 1 ст. 291 КПК України та перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, оскільки невірне визначення потерпілого матиме наслідком суттєве та явне порушення завдань кримінального провадження, передбачених ч. 2 ст. КПК України, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор не погодився з таким рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості призначення судового розгляду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам КПК України, а зазначені в оскаржуваній ухвалі підстави для повернення обвинувального акту не перешкоджають подальшому судовому розгляду та ухваленню законного рішення у кримінальному провадженні.

Вказує, що при складання та направленні обвинувального акту до суду прокурором були виконані вимоги КПК України щодо встановлення та залучення потерпілих. Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Обов`язковою ознакою вказаного злочину є потерпілий. Зі змісту обвинувального акта вбачається, що особою, якій кримінальним правопорушенням завдано фізичної шкоди є ОСОБА_11 , оскільки злочинні дії ОСОБА_8 призвели до смерті останнього.

На думку прокурора, вказане свідчить, що неможливо зазначити в обвинувальному акті відомості щодо особи, якої вже не існує.

Під досудового розслідування були встановленні відомості, які підтвердженні відповідною довідкою з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області, що свідчить про відсутність у ОСОБА_11 близьких родичів та членів сім`ї.

Разом з тим апелянт зазначає, що потерпілий - Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради, в особі представника потерпілого ОСОБА_10 , надали письмову згоду на залучення їх в якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Більше того, поховання ОСОБА_11 здійснювалося за рахунок місцевого бюджету (Дніпровської міської ради), а потерпілий, відповідно до норм КПК України, може звернутися з позовною заявою до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Під час апеляційного розгляду прокурори підтримали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просили її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник потерпілого підтримала апеляційну скаргу прокурора.

В судових дебатах учасники кримінального проводження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

У підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним процесуальним законом не передбачено.

Повертаючи обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001554 від 06.07.2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції послався на те, що у даному кримінальному провадженні не вірно визначено потерпілого - Лівобережну адміністрацію Дніпровської міської ради, визнану в якості потерпілого у даному провадженні, оскільки матеріальної шкоди юридичній особі не завдано, а злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України характеризується наявністю шкоди здоров`ю або смерті потерпілого, яким у даному випадку є ОСОБА_11 .

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі №439/397/17, провадження №13-66кс18, поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст.46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині2 статті55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Кримінальний процесуальний закон (статті55 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Водночас у частині 6 статті 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

Суд враховує положення статті 59 КПК України, відповідно до якого у разі, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Однак, у кримінальних провадженнях, в яких заподіяно смерть потерпілому, такого учасника провадження, як законний представник, немає.

Як вбачається з обвинувального акта, фізичною особою у даному кримінальному провадженні, якій завдано фізичної шкоди є ОСОБА_11 , який в результаті злочинний дій, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , - помер.

Враховуючи пояснення прокурор про те, що під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_11 близьких родичів не має, поховання останнього здійснювалося за рахунок місцевого бюджету Дніпровської міської ради, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про безпідставність висновку суду першої інстанції про невірне визнання під час досудового розслідування потерпілого у даному провадженні.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Як вбачається з обвинувального акту, в ньому зазначено дані щодо потерпілого та його представника у кримінальному провадженні, відповідно до вимог закону.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому правові підстави для його повернення прокуророві відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у суду першої інстанції були відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала про повернення обвинувального акта прокуророві - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4