Справа № 128/3099/20
ВИРОК

Іменем України

26 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.08.2020 за № 0000626, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт; вироком Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, до 4 років 3 місяців позбавлення волі; вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021, з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 28.09.2021, за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2017, 28 серпня 2020 року близько 01 год 00 хв, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перелізши через паркан, проник на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився автомобіль «Renault» моделі «Master» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належав ТОВ «Вендіно Захід» та перебував у користуванні ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 підійшов до вищевказаного автомобіля та, смикнувши за задні двері, побачив, що вони відчинені. Відчинивши двері, ОСОБА_4 виявив у салоні автомобіля ящик з вафлями ТМ «Світоч». З метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, ОСОБА_4 вчинив крадіжку ящика вафель ТМ «Світоч», у якій знаходилось 60 пачок вафель «Артек Класичний» по 80 грамів кожна, вартість яких, станом на 28.08.2020, згідно з висновком експерта НДЕКЦ МВС України № 688, становить 446,40 грн. Після цього ОСОБА_4 з місця крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_4 близько 02 год 00 хв 28.08.2020, перелізши через паркан, проник на територію домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . На території вказаного домоволодіння, скориставшись незачиненими дверима, ОСОБА_4 проник до гаражного приміщення, де знаходився автомобіль марки «Mazda» моделі «6» синього кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_7 . Помітивши через вікно наявність ключів у замку запалювання автомобіля, ОСОБА_4 через незачинені водійські двері безперешкодно проник до вищевказаного автомобіля. Перебуваючи у салоні вищевказаного автомобіля, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, таємно, ОСОБА_4 відчинив ворота гаражу та виштовхав автомобіль на вулицю Покришкіна, при цьому пошкодивши водійські двері. В подальшому ОСОБА_4 , скориставшись наявністю ключів до замка запалювання автомобіля, сів за кермо та почав рух автомобіля у напрямку м. Вінниця, тим самим незаконно заволодівши транспортним засобом, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 . Далі, близько 04 год 00 хв того ж дня, їхавши по вул. Липовецькій в м. Вінниця, навпроти ТЦ «Віват», у зв`язку з несправністю автомобіля, а саме: через пробите колесо, ОСОБА_4 вимушений був зупинитися, після чого покинув автомобіль та зник у невідомому напрямку. Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ МВС України № 259, ринкова вартість технічно-справного автомобіля марки «Mazda» моделі «6» синього кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 27.08.2020 могла становити 170620 грн. Крім того, перед тим як покинути вищевказаний автомобіль, ОСОБА_4 обшукав його, знайшовши в салоні автомобіля належний потерпілому ОСОБА_7 гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 грн, посвідчення учасника бойових дій, технічний паспорт на вищевказаний автомобіль та водійське посвідчення. З метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність, суспільно-небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 заволодів вищевказаними речами та покинув автомобіль, зникши у невідомому напрямку, а викраденими речами в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 в розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні 21.09.2023 обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованих злочинах не визнав, суду показав, що потерпілого ОСОБА_6 він знає, оскільки працював з ним на одній фірмі в 2020 році. 27-28 серпня 2020 року не пам`ятає, де знаходився. ОСОБА_6 проживає за будинків 20 від нього. В ОСОБА_6 був один раз біля його хвіртки, коли разом їхали на роботу (це було ще в липні 2020 року). Йому відомо, що ОСОБА_6 ставив автомобіль на подвір`ї, там був забор. В суботу приблизно о 20 год 00 хв він приходив до ОСОБА_6 домовлятися про роботу, можливо тоді камери могли його зафіксувати. Йому відомо, де проживає ОСОБА_7 , бо він раніше проживав в с. Комарово. ОСОБА_7 також проживає на його вулиці. У нього вдома він не був жодного разу, не знав який у нього автомобіль до початку досудового розслідування. В ОСОБА_7 він нічого не крав. ОСОБА_8 просто його знайома, проживав з нею один тиждень до затримання в с. Кобелецьке, Тиврівського району (з 26.08.2020 до 02.09.2020). Його затримали 07 вересня 2020 року. 27-28 вересня він перебував в с. Кобелецьке разом з ОСОБА_9 , був з нею весь час. З ОСОБА_9 він був у Вінниці, але якого числа, не пам`ятає. 27-28 серпня він у Вінниці не був. Крадіжку він не здійснював, бо був з ОСОБА_9 , з ними ще був друг ОСОБА_10 . ОСОБА_9 ночувала в одній кімнаті з ОСОБА_11 , а він напився і спав в іншій кімнаті. Про те, що ОСОБА_9 знайшла документи, він дізнався, коли був в тюрмі. Документи вона знайшла випадково на залізничному вокзалі. Що було за три роки назад, він вже не пам`ятає. Висновок про те, що знайшли його сліди, сфабриковано, його ДНК там не могло бути.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні обставинами, в тому числі показами потерпілого та свідка.

Так, потерпілий ОСОБА_7 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, в судовому засіданні 05.02.2021 суду показав, що 28.08.2020 прокинувся та вийшов на вулицю вигуляти собаку. ОСОБА_12 відразу побігла до хвіртки. Біля хвіртки з лівої сторони на подвір`ї знаходились речі, а саме: одяг та картонна коробка, у якій, як з`ясувалося після відкриття коробки слідчими, були вафлі «Світоч». Подумав, що картонну коробку залишили сусіди. Після цього він поглянув на гараж і побачив, що гараж відчинений, тому пішов його подивитися та виявив, що у гаражі відсутній його автомобіль марки «Mazda» моделі «6» синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зрозумівши, що його викрали, відразу подзвонив 102. Кожного вечора він гараж зачиняє, а ключ запалювання залишає в машині. Цього дня, приїхавши після роботи додому, гараж зачинити забувся та пішов відпочивати. Двері в гараж були відчинені, але брама гаража була зачиненою. В гаражі залишилися сліди, які вказували на те, що автомобіль виштовхували з гаража. Під час розмови зі слідчим, останньому зателефонували та сказали, що машину знайдено. Двері авто були пошкоджені. На його думку, пошкодження відбулось під час його виштовхування з гаража. Також в автомобілі він забувся свій гаманець, у якому були 2 банківські карточки («ОТП Банк» та «Ощадбанк»), дисконтна картка «Українці разом» та дисконтна карта «Епіцентр», посвідчення учасника бойових дій, посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль та грошові кошти близько 3000 грн. В соцмережах сусіди знайшли оголошення, у якому було його водійське посвідчення. Ввечері він подзвонив за номером, який був вказаний в оголошенні, та домовився про зустріч на наступний день на залізничному вокзалі. З ним зустрілась ОСОБА_13 . Коли вони розмовляли по телефону, вона казала, що знайшла посвідчення водія на залізничному вокзалі, а коли віддавала посвідчення водія, то сказала, що воно було знайдено в іншому місці. Юлія плуталася в своїх свідченнях. Він їй дав 100 грн за те, що вона знайшла посвідчення водія. Після цього ОСОБА_13 , переплутавши його номер телефону з іншим (напевно з номером телефону її хлопця), вона знову подзвонила до нього і почала говорити про те, що «ще одного вони розвели». Тоді він усе зрозумів. Він зрозумів, що вона бреше. Технічний паспорт він уже відновив, однак відновити посвідчення учасника бойових дій не може. Машину йому теж повернули.

В подальшому в судові засідання потерпілий ОСОБА_7 не з`являвся, подавши письмову заяву про проведення судових засідань у його відсутність, претензій не має, просить обвинуваченого покарати максимально суворо.

Потерпілий ОСОБА_6 попередньо через канцелярію суду подав клопотання, у якому просив розглядати кримінальне провадження без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 28.02.2023 суду показала, що близько 10 год 00 хв 27.08.2020 вони з ОСОБА_4 їздили до її батька в Тиврів, а потім в паспортний стіл. ОСОБА_4 поїхав з нею, щоб допомогти. Приїхали у Вінницю десь о 17 год 00 хв. Після того як приїхали, були вдома, нікуди ніхто не виходив. У квартирі є дві кімнати. Вона була в одній кімнаті, а ОСОБА_4 в іншій. Алкогольні напої та наркотичні засоби вони не вживали. Приблизно в 23 год 00 хв вона лягла спати, прокинулася о 04 год 00 хв, всі були на місці. Вночі вона не прокидалася, нічого не чула, оскільки спить міцно. На другий день о 09 годині ранку працівники поліції затримали ОСОБА_4 і сказали, що він вчинив злочин. Коли йшла додому, вона знайшла якісь документи (паспорт та технічний паспорт), виклала їх в інтернет та вказала свій номер. З нею зв`язався потерпілий. Вони зустрілися і вона віддала йому документи, показала, де їх знайшла, вони поговорили декілька хвилин і все. Працівникам поліції вона показувала, де знайшла документи, вони їй казали, що ОСОБА_4 вкрав «Мазду». З 08.08.2020 до 28.08.2020 з нею проживав ОСОБА_4 , його вона знала всього 20 днів. ОСОБА_14 це господар квартири, вона з ним проживала. ОСОБА_4 був товаришем ОСОБА_14 . На досудовому розслідуванні вказані обставини не повідомляла, оскільки про це її ніхто не запитував.

Від допиту інших свідків прокурор відмовився під час судового розгляду. Сторона захисту не наполягала на допиті даних свідків.

Крім того, обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28.08.2020, згідно з яким ОСОБА_7 просить прийняти міри до невідомої особи, яка в період часу з 20 год 00 хв 27.08.2020 до 06 год 00 хв 28.08.2020 шляхом вільного доступу через незачинені двері проникла до гаражного приміщення, що за адресою: АДРЕСА_4 , та незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Mazda» моделі «6» синього кольору д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року (т. 2 а.к.п. 6);

- рапортом від 28.08.2020, відповідно до якого 28.08.2020 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 7838 від 28.08.2020 як заволодіння транспортним засобом, дата скоєння: 28.08.2020 о 06 год 01 хв, 28.08.2020 о 06 год 02 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.08.2020 о 06 год 01 хв за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи протягом часу з 20 год 00 хв 27.08.2020 викрали з гаражного приміщення авто Мазда 6, синього кольору, 2006 року, універсал, дизель, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 2 а.к.п. 1);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000626 від 28.08.2020, згідно з яким до Вінницького РВП ВВП ГУПН у Вінницькій області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_7 про те, що в період часу з 20 год 00 хв 27.08.2020 до 06 год 00 хв 28.08.2020 невідома особа шляхом вільного доступу через незачинені двері проникла до гаражного приміщення, що за адресою: АДРЕСА_4 , та незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Mazda» моделі «6» синього кольору д.н.з. НОМЕР_2 , в салоні даного автомобіля на момент заволодіння знаходились: посвідчення учасника бойових дій, паспорт, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області з письмовою заявою звернувся гр. ОСОБА_6 про те, щоб прийняти міри відносно невідомої особи, яка в період часу з 22 год 00 хв 27.08.2020 до 06 год 30 хв 28.08.2020 вчинила крадіжку вафель ТМ «Артек» вартістю 406 грн з автомобіля «Renault» моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_3 ; 28.08.2020 близько 04 год 00 хв, знаходячись в салоні автомобіля марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 вчинив крадіжку гаманця ОСОБА_7 , в якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 грн, посвідчення учасника бойових дій та технічний паспорт на вказаний автомобіль (т. 2 а.к.п. 2-4);

- заявою ОСОБА_7 , який добровільно надає працівникам поліції дозвіл на проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_4 (т. 2 а.к.п. 5);

- протоколом огляду місця події від 28.08.2020 та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого слідчий СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП У Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_15 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , за участі власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_7 здійснив огляд місця події; проведення огляду фіксувалось за допомогою цифрової фотокамери «Nikon D 5300»; перед початком огляду зазначеним особам було роз`яснено їхні права та обов`язки; огляд розпочато 28.08.2020 о 07 год 10 хв та закінчено о 07 год 40 хв; під час огляду виявлено та вилучено штани по типу спортивні синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № 726355; кофта сіра, поміщена до паперового конверту жовтого кольору; картонна коробка «Світоч», всередині якої 56 упаковок вафель, яка поміщена до спец. пакету НПУ ГСУ № 7267553; слід одорологічного походження з ручки дверей гаражного приміщення НОМЕР_3 ; слід одорологічного походження з ключів INZ № 2035216 (т. 2 а.к.п. 7-8, 9-15);

- квитанцією № 692-20р про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час досудового розслідування (т. 2 а.к.п. 16);

- заявою ОСОБА_7 від 28.08.2020, який дає добровільну згоду на огляд його автомобіля «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_2 , що за адресою: м. Вінниця, вул. Липовецька, навпроти будинку 6а (т. 2 а.к.п. 17);

- протоколом огляду місця події від 28.08.2020 та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого слідчий Вінницького РВП ВВП ГУНП У Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_15 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , за участі власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_7 здійснив огляд місця події; перед початком огляду зазначеним особам було роз`яснено їхні права та обов`язки; проведення огляду фіксувалось за допомогою цифрової фотокамери «Nikon D 5300»; огляд розпочато 28.08.2020 о 09 год 10 хв та закінчено о 09 год 40 хв; під час огляду виявлено та вилучено 3 сліди одорологічного походження, а саме: слід одорологічного походження з підголівника, який поміщено в паперовий конверт НПУ ГСУ INZ 2041248; слід одорологічного походження з водійського сидіння INZ 22041247; слід одорологічного походження з керма, який поміщено до паперового конверту НПУ ГСУ; змиви з перемикача коробки передач, які поміщено до паперового конверту НПУ ГСУ; змиви з важеля регулювання водійського сидіння, поміщені до паперового конверту НПУ ГСУ (т. 2 а.к.п. 18-21, 22-26);

- постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 28.08.2020, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000626, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2020, вилучені 28.08.2020 під час проведення огляду місця події: штани по типу спортивні синього кольору поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263551, кофту сіру поміщено до паперового конверту НПУ ГСУ, картонну коробку «Світоч» та 56 упаковок вафель поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263553, слід одорологічного походження з ручки дверей гаражного приміщення поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035216, автомобіль MAZDA моделі 6 д.н.з. НОМЕР_2 ; слід одорологічного походження з підголівника водійського сидіння поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041248; слід одорологічного походження з керма поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247, змиви з керма, змиви з перемикача коробки передач, з важеля регулювання водійського сидіння поміщено до 3 паперових конвертів НПУ ГСУ; приєднано вищевказані речові докази до матеріалів кримінального провадження № 0000626 до вирішення питань по суті; поміщено вищевказані речові докази до кімнати зберігання речових доказів Вінницького РВП (т. 2 а.к.п. 29);

- клопотанням слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_15 про накладення арешту на майно від 28.08.2020 (т. 2 а.к.п. 30);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2020, відповідно до якої клопотання слідчого відділу Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_15 про накладення арешту на майно задоволено; накладено арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 28.08.2020 в рамках кримінального провадження № 0000626, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2020, а саме: штани по типу спортивні синього кольору поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263551, кофту сіру поміщено до паперового конверту НПУ ГСУ, картонну коробку «Світоч» та 56 упаковок вафель поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263553, слід одорологічного походження з ручки дверей гаражного приміщення поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035216, автомобіль MAZDA моделі 6 д.н.з. НОМЕР_2 ; слід одорологічного походження з підголівника водійського сидіння поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041248; слід одорологічного походження з керма поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247, змиви з керма, змиви з перемикача коробки передач, з важеля регулювання водійського сидіння поміщено до 3 паперових конвертів НПУ ГСУ, шляхом заборони їх використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження (т. 2 а.к.п. 32-34);

- постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_20 про отримання зразків для проведення експертизи від 08.09.2020 (т. 2 а.к.п. 37);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 08.09.2020, відповідно до якого слідчий СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_15 відібрав у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки букального епітелію та одорологічного запаху (т. 2 а.к.п. 37).

- постановою слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_15 про призначення одорологічної експертизи від 10.09.2020 (т. 2 а.к.п. 38-40).

- висновком судового експерта сектору одорологічних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС № 486 від 25.09.2020, яким встановлено, що зразки запаху надані на дослідження, вилучені з поверхні ручки дверей гаражного приміщення та з поверхні ключів гаражного приміщення, вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , наявні та придатні для ідентифікації особи; зразки запаху, надані на дослідження, вилучені з поверхні підголівника водійського сидіння, з поверхні водійського сидіння та з поверхні керма, вилучених під час огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул. Липовецька, біля ТЦ «Віват» з автомобіля MAZDA моделі 6 д.н.з. НОМЕР_2 , наявні та придатні для ідентифікації особи; зразок запаху, наданий на дослідження, вилучений у гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний та придатний для ідентифікації особи; при порівнянні зразків запаху встановлено, що зразок запаху вилучений у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний на зразках запаху з поверхні ручки дверей гаражного приміщення та з поверхні ключів гаражного приміщення, вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 ; при порівнянні зразків запаху встановлено, що зразок запаху, вилучений у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний на зразках запаху з поверхні підголівника водійського сидіння, з поверхні водійського сидіння та з поверхні керма, вилучених під час огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул. Липовецька, біля ТЦ «Віват» з автомобіля MAZDA моделі 6 д.н.з. НОМЕР_2 (т. 2 а.к.п. 43-71);

- постановою слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_15 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 10.09.2020 (т. 2 а.к.п. 73);

- висновком судового експерта сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС № 942 від 23.09.2020, яким встановлено, що генетичні ознаки зразка букального епітелію гр. ОСОБА_4 встановлені; на змивах, вилучених під час ОМП та наданих для проведення дослідження, виявлені клітини з ядрами; в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змивах, вилучених під час ОМП; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні керма, вилученому під час ОМП, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_4 та в об`єкті № 2 складає 6,12* 10-32. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 16,3 нонильйонів (1,63*1031) осіб. Генетичні ознаками клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні перемикача коробки передач, влученому під час ОМП, є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_4 та невстановленої особи чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з важеля регулювання водійського сидіння, вилученому під час ОМП, не встановлені (т. 2 а.к.п. 73-91);

- рапортом від 10.09.2020, відповідно до якого 10.09.2020 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 8255 від 10.09.2020 як крадіжка, дата скоєння: 10.09.2020 о 16 год 57 хв, 10.09.2020 о 16 год 57 хв надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_6 про те, що 10.09.2020 о 16 год 57 хв за адресою: АДРЕСА_3 , невідомі особи здійснили крадіжку 1 ящика печива з автомобіля. Автомобіль був відчинений. Приблизна вартість 400 гривень (т. 2 а.к.п. 93);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 10.09.2020, згідно з яким ОСОБА_6 просить прийняти міри до невідомої особи, яка в період часу з 22 год 00 хв 27.08.2020 до 06 год 30 хв 28.08.2020 з автомобіля Рено Мастер д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на території його двору, скоїла крадіжку ящика вафель «Артек» вартістю 406 грн (т. 2 а.к.п. 94);

- заявою ОСОБА_6 , який добровільно надає працівникам поліції дозвіл на проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_3 , а також не заперечує з приводу огляду автомобіля Рено Мастер д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває в його користуванні (т. 2 а.к.п. 95);

- протоколом огляду місця події від 10.09.2020 та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого слідчий СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП У Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_15 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , за участі власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_23 , ОСОБА_6 здійснив огляд місця події; проведення огляду фіксувалось за допомогою цифрової фотокамери «Nikon»; перед початком огляду зазначеним особам було роз`яснено їхні права та обов`язки; огляд розпочато 10.09.2020 о 17 год 35 хв та закінчено о 18 год 20 хв; під час огляду нічого не вилучалось (т. 2 а.к.п. 96-97, 98-102);

- заявою ОСОБА_6 про залучення його до провадження як потерпілого від 10.09.2020 (т. 2 а.к.п. 103);

- заявою ОСОБА_7 про залучення його до провадження як потерпілого від 28.08.2020 (т. 2 а.к.п. 103а);

- постановою слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_15 про призначення товарознавчої експертизи (т. 2 а.к.п. 104);

- висновком судового експерта відділу товарознавчих та гемологічних досліджень Вінницького НДЕКЦ МВС № 688 від 17.09.2020, яким встановлено, що ринкова вартість 60 пачок вафель «Артек Класичний» ТМ «Світоч» по 80 грам кожна станом на 28.08.2020 становила 446,40 грн (т. 2 а.к.п. 106-112);

- висновком судового експерта від 18.09.2020 № 259, відповідно до якого ринкова вартість технічно-справного автомобіля марки «Mazda» моделі «6» д.н.з. НОМЕР_4 станом на 27.08.2020 могла становити 170620,00 грн (т. 3 а.к.п. 90-96).

Прокурор під час судових дебатів у судовому засіданні 23.10.2023 зазначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_9 суперечать один одному, обвинувачений плутався у своїх показаннях, казав, що не пам`ятає усіх обставин; просив, враховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визнати винним ОСОБА_4 та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком 7 років без конфіскації майна, згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом частково складання покарань остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі строком 8 років без конфіскації майна, зарахувавши частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021; відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати частково відбуте покарання з 27.01.2022 (з моменту його етапування з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)»), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; вирішити питання щодо речових доказів, які знищити, автомобіль та картонну коробку від вафель повернути; стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертиз.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судових дебатів зазначив, що автомобіль він не угоняв, жодна камера його не зафіксувала ні на його вулиці, ні у Вінниці. Потерпілий сам подзвонив до ОСОБА_9 щодо документів, оскільки прочитав оголошення. Він був з ОСОБА_9 в той день, дату не пам`ятав, бо був п`яний.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів зазначила, що обвинувачений повідомляв, що вину не визнає, злочинів він не вчиняв. Зразки, які відбиралися, були сфальсифіковані, а змиви у нього не відбиралися. Його слідів в автомобілі не могло бути, бо він не був в тому автомобілі. Оскільки достатніх доказів знайдено не було, тому просить виправдати ОСОБА_4 .

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Частиною першою статті 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що докази збираються під час досудового розслідування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується направленням до суду обвинувального акта.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. За загальним правилом слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитися лише в розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та не можуть проводитися до внесення відомостей до реєстру, після закінчення строків досудового розслідування. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими (статті 214, 223, 219 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Практика Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява № 75520/01, п. 54, від 06.12.2007; рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п. 150, від 21.04.2011; рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п. 57, від 12.06.2008).

Аналізуючи вищезазначені норми КПК України, суд вважає докази, надані стороною обвинувачення, належними та допустимими, такими, що відповідають вимогам КПК України, при оформленні яких не було допущено істотного порушення прав та свобод ні обвинуваченого, ні інших осіб.

Факт фальсифікації доказів, на який посилається сторона захисту, не доведена та не обґрунтована під час судового розгляду.

Законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам судового провадження ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

На необхідності дотримання законної процедури, принципу рівності сторін під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини.

Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини»); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду, кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

Стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин вчинення кримінальних правопорушень, а лише висловлено критичні зауваження щодо належності та допустимості доказів сторони обвинувачення.

Оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, суд має зважати на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані. Характеристика тієї чи іншої дії стороною не є обов`язковою для суду, який визначає правову природу процесуальної дії на підставі її суттєвих ознак.

У суду немає підстав сумніватися в достовірності проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань.

Вказане дає можливість дійти висновку, що вказані докази слід покласти в обґрунтування вироку, а тому суд визнає їх досить переконливими, щоб на підставі їх розумної оцінки визнати ОСОБА_4 причетним до вчинених кримінальних правопорушень.

Натомість, показання обвинуваченого ОСОБА_4 такими не є. В своїх показаннях обвинувачений плутався, вказані ним відомості не є логічними та послідовними, зводяться лише до того, що він нічого не пам`ятає та усе сфальсифіковано. Зазначаючи про те, що у момент вчинення злочинів він був у іншому місці (його не було у місцях вчинення злочинів), ОСОБА_4 достатньо не обгрунтовує, де у цей час він був, зазначаючи про те, що пройшло багато часу і він не може пам`ятати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу того, що його не було у м. Вінниця 27-28 серпня 2020 року, оскільки він був з ОСОБА_9 , яка є свідком у даному кримінальному провадженні, взагалі не узгоджуються з показаннями самої ОСОБА_9 , яка зазначила про те, що 27 серпня 2020 року вона з ОСОБА_4 була у м. Вінниця, ночувала вона в іншій кімнаті, ніж ОСОБА_4 , вночі нічого не чула, бо дуже міцно спить.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, його винність в обсязі пред`явлених обвинувачень встановлена сукупністю зібраних доказів.

Перевірка обставин даного кримінального провадження, встановлених на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду, аналіз та зіставлення досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі показань потерпілих, свідків, протоколів слідчих дій, висновків проведених експертиз, свідчать про недостовірність тверджень обвинуваченого.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні крадіжок, тобто таємного викрадення чужого майна, поєднаної з проникненням у сховище,вчиненої повторно, незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаним із проникненням у приміщення, вчиненим повторно, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.

Таким чином, приписи статті 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 (справі №688/788/15-к), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Статтями 7 та 22 КПК України визначено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини шостої статті 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вони повністю спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та розцінює як спробу уникнути покарання. Суд вважає, що вина ОСОБА_4 в інкримінованих діяннях повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення.

Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд зважає на те, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, є чуже майно, яке має вартість, ціну та перебуває у чужій для винної особи власності, і винна особа не була наділена певною правомочністю щодо майна.

Об`єктом правопорушення є право власності як сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд та у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Право власності охоплює правові норми, які закріплюють і охороняють стан приналежності матеріальних благ конкретним особам. Власність характеризується наявністю такої влади особи над річчю, яка визнана суспільством і регламентована соціальними нормами. Оскільки влада над річчю неможлива без того, щоб інші особи невласники речі ставилися до неї як до чужої, власність означає відношення з приводу речей. Всі інші особи невласники зобов`язані утримуватися від будь-яких зазіхань на чужу річ і на волю власника мати цю річ. Таким чином, власність це суспільні відносини, які характеризуються двома основними ознаками: вони виникають з приводу речей, мають вольовий зміст. Суб`єктивне право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно з вимогами ст. 316 ЦК України. Це означає, що суб`єктивне право власності є абсолютним. Суб`єктивне право власності це також забезпечена законом міра можливої поведінки фізичної і юридичної особи щодо володіння користування та розпорядження належним особі майном; воно надає власнику можливість на свій розсуд використати своє майно і свій інтелектуальний потенціал для будь-якої незабороненої законом діяльності. Право власності порушується винним тоді, коли він за законом не має права володіти, користуватися чи розпоряджатися чужим майном.

Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення, крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна таємність.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб (наприклад, ці особи спостерігають за діями винного на певній відстані), але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них (наприклад, кишенькова крадіжка).

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на «їхніх очах», але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 (справа № 658/1658/16-к) зазначає, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2019 у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів, окреслених Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 25.11.2019 (справа № 420/1667/18) та колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.01.2020 (справа № 335/6360/15-к).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 у справі № 5-33кс12 «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.03.2020 (справа № 653/3/18) вказано, що салони та/або багажні відділення автомобілів можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем).

За визначенням, передбаченим статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ, автомобільний транспортний засіб колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому легковий автомобіль автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (пункт 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Таким чином, наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь-яким способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 (справа № 569/1111/16-к) при вирішення питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» вказала, що як правильно зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.11.2012 у справі № 5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

Судом установлено, що крадіжку майна потерпілого ОСОБА_6 було вчинено із салону автомобіля «Renault» моделі «Master».

Автомобіль, з якого була вчинена крадіжка, за даними ознаками відноситься до сховища, тому суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище,вчинена повторно.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 289 КК України, полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні транспортним засобом), або подавляється (при застосування насильства або погрози його застосування), або фальсифікується (при заволодінні шляхом обману). Під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування. Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене статтею 289 КК України, характеризується умислом. Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного злочину є мета. Разом з тим правовий аналіз Особливої частини КК України свідчить про те, що мета незаконного заволодіння транспортним засобом законодавцем не конкретизована, а тому намір особи, яка незаконно заволоділа чужим транспортним засобом, може бути направлений на отримання грошової вигоди (постанова ККС ВС від 13.01.2022 у справі № 521/10497/20).

Верховним Судом неодноразово, зокрема у постанові від 20.06.2019 (справа №751/11193/16), зазначалося: незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Із матеріалів даного кримінального провадження убачається, що поведінка ОСОБА_4 свідчила про спрямованість його умислу саме на заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Mazda» моделі «6» 2006 року випуску, який належить ОСОБА_7 , адже автомобіль був протиправно вилучений у потерпілого ОСОБА_7 всупереч його волі. Більше того, таке незаконне заволодіння транспортним засобом було поєднане із проникненням у приміщення.

Крім того, перед тим, як покинути автомобіль, ОСОБА_4 незаконно заволодів чужим майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з приміткою до статті 185 КК України, у статтях 185, 186, 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тому його дії також вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно.

Таким чином, згідно з положеннями статті 22 КПК України, з`ясувавши обставини даного кримінального провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України.

Дослідивши усі вищезазначені докази в їх сукупності, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів та вважає, що його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно, за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із проникненням у приміщення, вчинене повторно, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, оскільки така юридична оцінка відповідає фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Частиною другою статті 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебував на стаціонарному лікуванні з 21.10.2009 до 01.12.2009 в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» з діагнозом: «Змішаний розлад поведінки та емоцій», непрацюючий, неодружений, за місцем проживання селищна рада компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_4 не володіє, раніше судимий, на даний час відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021 та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.09.2021, яким його визнано винним за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

На думку суду, призначення покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим статтею 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання, визначеного санкцією частини другої статті 289 КК України, у виді конфіскації належного йому майна суд не знаходить.

Прокурор просить зарахувати тимчасове тримання в слідчому ізоляторі для розгляду даного кримінального провадження, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

«Попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» не тотожні поняття.

Норма частини п`ятої статті 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України.

Зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

У постанові від 04.06.2019 (справа № 418/585/17) Верховний Суд, досліджуючи питання зарахування у строк покарання попереднє ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зазначив про те, що «…у кримінальному провадженні ставилося питання про тимчасове переведення засудженого з виправної колонії до СІЗО з метою подальшого забезпечення ним участі у розгляді кримінального провадження. Для забезпечення явки засудженого в судове засідання, ОСОБА_1 за судовими дорученнями був етапований з виправної колонії, де він відбував покарання за вчинення іншого кримінального провадження. Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений відбував покарання безперервно та щодо нього не обирався запобіжний захід, а тому строк відбування покарання обчислюється з дня ухвалення вироку. Таким чином, доводи засудженого щодо необхідності зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК, подвійне засудження, тощо, колегія суддів визнає неспроможними».

Таким чином, оскільки заходи забезпечення кримінального провадження ні в ході досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.08.2020 за № 0000626 (КП № 128/3099/20), до ОСОБА_4 не застосовувалися, тому етапування ОСОБА_4 з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» з метою подальшого його доставлення до Вінницького районного суду Вінницької області для участі у розгляді даного кримінального провадження не є попереднім ув`язненням в розумінні частини п`ятої статті 72 КК України.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з дня ухвалення вироку.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2020 накладено арешт на речові докази, який слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі статті 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 15565,43 грн (висновок експерта № 486 від 25.09.2020 на суму 2673,23 грн, висновок експерта № 942 від 23.09.2020 на суму 11584,60 грн, висновок експерта № 688 від 17.09.2020 на суму 653,80 грн, висновок експерта № 259 від 18.09.2020 на суму 653,80 грн).

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2. ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021, з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 28.09.2021, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення вироку.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021, з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 28.09.2021.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в загальній сумі 15565 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 43 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2020 на штани по типу спортивні синього кольору, поміщені до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263551; кофту сіру, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ; слід одорологічного походження з ручки дверей гаражного приміщення, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035215; слід одорологічного походження із ключів гаражного приміщення, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035216; слід одорологічного походження з підголівника водійського сидіння, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041248; слід одорологічного походження з водійського сидіння, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247; слід одорологічного походження з керма, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247; змиви з керма, змиви з перемикача коробки передач, з важеля регулювання водійського сидіння поміщено до 3 паперових конвертів НПУ ГСУ, скасувати.

Речові докази: картонну коробку «Світоч» та 56 упаковок вафель, поміщені до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263553, повернути по належності.

Речові докази: штани по типу спортивні синього кольору, поміщені до спец. пакету НПУ ГСУ № 7263551; кофту сіру, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ; слід одорологічного походження з ручки дверей гаражного приміщення, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035215; слід одорологічного походження із ключів гаражного приміщення, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2035216; слід одорологічного походження з підголівника водійського сидіння, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041248; слід одорологічного походження з водійського сидіння, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247; слід одорологічного походження з керма, поміщений до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ2041247; змиви з керма, змиви з перемикача коробки передач, з важеля регулювання водійського сидіння поміщено до 3 паперових конвертів НПУ ГСУ, знищити.

Речовий доказ: автомобіль марки «MAZDA» моделі 6, р/н НОМЕР_2 , залишити власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА