Справа № 201/1515/24
Провадження № 1-кс/201/510/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 10.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт майна підозрюваного.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на те, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені за № 0000577 від 10.10.2022 за підозрою ОСОБА_4 у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в березні 2022 року, більш точний час визначити за об`єктивних причин не виявилось можливим, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території окупованої збройними силами рф та незаконних збройних формувань так званої «луганської народної республіки» Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, всупереч вимог діючого законодавства України прийняв пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб, із числа представників окупаційної влади рф та так званої «луганської народної республіки» та добровільно зайняв керівну посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, підконтрольному окупаційній владі, а саме - «прокурора Біловодського району луганської народної республіки» (мовою оригіналу - «прокурора Беловодского района луганской народной республики»), розташованого за адресою: Луганська область, Старобільський район, смт. Біловодськ, вул. Петра Біливоди, буд. 5.

У подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, діючи умисно та виконуючи функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді - «прокурора Біловодського району луганської народної республіки» (мовою оригіналу - «прокурора Беловодского района луганской народной республики»), які в тому числі, пов`язані із організацією діяльності зазначеного незаконного правоохоронного органу, вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, реалізація яких, в свою чергу, забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування на окупованій території України зазначеного незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу.

У поданому клопотанні прокурор вказує, що має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, з аналізу матеріалів кримінального провадження, норм чинного законодавства слід дійти висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно ОСОБА_4 , на яке слід накласти арешт, а саме:

- квартиру, загальною площею 56,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 316, виданого 28.02.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , розмір частки 1/2, підлягає конфіскації майна, як виду покарання за вчинення злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та відповідно до положень ст. 170 КПК України вищевказане майно необхідно арештувати з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Право володіння підозрюваним ОСОБА_4 вищепереліченим майном підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 342488226 від 11.08.2023.

Необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтовується тим, що останній, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як вид покарання, має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту.

Враховуючи, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може стати наслідком його відчуження підозрюваним ОСОБА_4 на користь третіх осіб, що відповідно унеможливить застосування до останнього конфіскації майна у межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України.

На підставі викладеного, прокурор просив накласти арешт майно підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Прокурор у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна у його відсутність, на його задоволенні наполягав, неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені за № 0000577 від 10.10.2022 за підозрою ОСОБА_4 у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

25 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Доведено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 342488226 від 11.08.2023 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить частка квартири, загальною площею 56,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 316, виданого 28.02.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , розмір частки .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , окрім іншого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні за № 0000577 від 10.10.2022 із забороною розпорядження та відчуження на майно, яке належне підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме: частку квартири, загальною площею 56,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 316, виданого 28.02.2013 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1