Справа № 359/9207/17 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/28/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ "СК "Країна" ОСОБА_8 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Вільча Поліського району Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні якого перебувають троє дітей, раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 22 січня 2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по Північно-східному об`їзду м. Києва в напрямку м. Бровари Київської області. На ділянці цієї автодороги, що розташовується на відстані 14 кілометрів та 676 метрів, обвинувачений, здійснюючи об`їзд ями, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ Таврія», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 Дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не був уважним, не стежив за розвитком дорожньої обстановки та не відреагував на її зміну, чим порушив пп.«б» п.2.3 ПДР України; перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що виконання маневру буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п.10.1 ПДР України; а також при здійсненні об`їзду перешкоди здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу водію зустрічного напрямку, чим порушив п.11.3 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва, травматичного розриву серця та серцевої сорочки, крововиливів в прикореневих та міждолевих відділах легень з розривами плеври, розриву тканини нижньої долі лівої легені, крововиливів у зв`язках печінки, саден лобної ділянки голови зліва, тильної поверхні лівої кисті, лівого стегна та обох колінних суглобів, закритого перелому лівої ліктьової кістки. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами ребер, травматичним розривом серця, серцевої сорочки та нижньої долі лівої легені, що супроводжувалось крововтратою, призвели до смерті ОСОБА_10 .

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п.«в» ст.1, ч.1 ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_9 від основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а також від додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_11 , діючої у власних інтересах, а також в інтересах дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок.

Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок.

Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 40 854 гривень 31 копійки та моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень 00 копійок. У задоволенні цивільного позову в частині вимоги, пред`явленої до акціонерного товариства страхової компанії «Країна», відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 23 284 гривень 00 копійок.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник АТ "СК "Країна" ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, з уточненнями заявленими під час апеляційного розгляду, в якій просить змінити вирок в частині вирішення цивільних позовів до АТ «СК «Країна» та відмовити цивільним позивачам в задоволенні цивільного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник АТ "СК "Країна" ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, внаслідок чого ухвалив незаконний та необґрунтований вирок.

Звертає увагу, що правовідносини, які виникли між Цивільними позивачами та Товариством з питань страхового відшкодування регулюються спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий повинен надати Страховику заяву про страхове відшкодування, що в свою чергу надає можливість Страховику реалізувати своє законне право на проведення страхового розслідування, отримання рішення суду в кримінальній (цивільній, господарській) справі, встановлення факту наявності або відсутності страхового випадку та, відповідно, виникнення обов`язку Страховика виплатити страхове відшкодування.

Апелянт зауважує, що факт настання страхового випадку є необхідною умовою здійснення страхового відшкодування страховиком як у випадку завдання шкоди майну потерпілого, так і здоров`ю.

Зважаючи на порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває, відсутнє право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належним чином не встановлений, а отже немає і підтвердження факту настання страхового випадку.

Отже, як стверджує апелянт, необхідною умовою для отримання страхового відшкодування, окрім звернення потерпілої особи із заявою про страхове відшкодування, є наявність вироку суду, що набрав законної сили, а так само постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено самий факт вчинення стосовно потерпілої певного кримінального правопорушення. За відсутності встановленого факту кримінального правопорушення встановити факт настання страхового випадку та виникнення обов`язку щодо виплати страхового відшкодування немає правових підстав

Фізична особа, яка вважає себе потерпілою від певного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлені, не має права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на умовах спеціального Закону.

Проте така фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах ЦК України (безпосередньо у разі порушення Страховиком прав потерпілого, прийняття неправомірного рішення про виплату страхового відшкодування) або відповідно до іншого спеціального делікту в разі, якщо протиправність певних осіб окремо встановлені.

В даному випадку Товариство жодним чином не порушувало права Цивільних позивачів, а лише виконувало вимоги Закону - зупинило розгляд заяв про страхове відшкодування Цивільних позивачів, яку було отримано в позасудовому порядку, до моменту, коли буде наявне рішення суду в кримінальній справі, яке набере законної сили.

Таким чином звернення Цивільних позивачів до суду на даний час було передчасним.

Зазначені вище обставини не було досліджено судом першої інстанції в результаті чого суд ухвалив судове рішення про стягнення страхового відшкодування із Товариства, що суперечить вимогам спеціального Закону - п. 36.2 ст. 36 Закону.

До того ж, наголошує, що ОСОБА_13 не надавав для огляду транспортний засіб ані на виконання прямої вимоги Закону, ані на письмові запити (вимоги) Страховика.

Висновок № 1064 від 24 листопада 2017 року, яким ОСОБА_13 обґрунтовує позовні вимоги має низку невідповідностей, які також залишились поза увагою суду першої інстанції:

- дорожньо-транспортна пригода, яка розглядається в суді, сталась 22.01.2017 року;

- 20.11.2017 року, тобто через 10 місяців з дня дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_13 звернувся до експерта ОСОБА_16 із метою визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , який пошкоджено у ДТП від 22.01.2017;

- на першій сторінці Висновку № 1064 вказано, що дослідження пошкодженого автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 проводилось 24.11.2017 року;

- акту огляду пошкодженого транспортного засобу серед додатків до Висновку № 1064 не вбачається;

- згідно підпункту с) пункту 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається інформація про додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Апелянт акцентує увагу суду на тому, що така невідповідність у строках (від дати ДТП до формування висновку), відсутність акту огляду пошкодженого транспортного засобу, невиконання вимог спеціального Закону та ненадання для огляду пошкоджений ТЗ безпосередньо Страховику, не дають можливість встановити дійсний перелік пошкоджень транспортного засобу (саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) та розмір збитків.

Окрім того, позбавлення Страховика можливості здійснити огляд пошкодженого транспортного засобу не зумовлює обставин за яких у Страховика виникає обов`язок відшкодувати витрати потерпілого на проведення експертизи (дослідження).

Суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення про стягнення із Страховика відшкодування шкоди у зв`язку із пошкодженням ТЗ виходив із того, що такі витрати визначено висновком і на нього потерпіла особа витратила кошти.

Проте, Страховик не відшкодовує шкоду, а здійснює виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному Законом, а тому рівно як у Страховика є обов`язок, у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування (або прийняти вмотивоване рішення про відмову), так і у потерпілого (або особи, яка має право на отримання страхового відшкодування) є обов`язки, визначені Законом - подати заяву про страхове відшкодування, надати визначений Законом пакет документів, надати для огляду пошкоджене майно тощо.

Право на отримання страхового відшкодування не є абсолютним і потребує дій обох сторін учасників процесу врегулювання збитків (потерпілого та страхової компанії), а також пов`язане із виконанням потерпілим обов`язків Закону та вчиненням дій спрямованих на отримання страхового відшкодування, особливо тих, що залежать виключно від нього - надання для огляду пошкодженого транспортного засобу. Саме тому Законом і передбачена така підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування як невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом.

Вказані вище обставини не було належним чином досліджено та не надано обґрунтованої оцінки діям ОСОБА_13 з питань невиконання вимог Закону та одночасної вимоги щодо стягнення страхового відшкодування (за шкоду, завдану ТЗ та витрат не проведення експертизи (дослідження), що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення у цій частині.

Також зауважує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-ІV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказані обставини також не було досліджено судом першої інстанції, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення щодо стягнення із Страховика страхового відшкодування шкоди у зв`язку із пошкодження ТЗ та витрат на висновок експерта, особливо з огляду на пряму підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування - невиконання ОСОБА_13 своїх обов`язків, визначених цим Законом (ненадання для огляду пошкоджений транспортний засіб).

Вважає, що в такому випадку ОСОБА_13 має право звернутись до особи, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з метою отримання відшкодування шкоди в загальному порядку, передбаченому ЦК України.

Представником цивільних позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 - адвокатом ОСОБА_17 було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити АТ «Страхова компанія «Країна» у задоволенні апеляційної скарги повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачами, у встановленому законодавством порядку, було подано цивільні позови до обвинуваченого, які в процесі були уточнені з врахуванням залученого співвідповідача - юридичної особи АТ «Страхова компанія «Країна», яка за законом має нести цивільну відповідальність за шкоду особи забезпеченого транспортного засобу, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Необхідністю уточнення позовних вимог послугувала бездіяльність страховика по відношенню до позивачів в частині ігнорування обов`язку щодо виплат страхового відшкодування.

Представник зазначає, що, фактично, страховик і до цього часу штучно створює надумані причини, які б унеможливили виконання зобов`язань щодо страхових виплат і затягує строки набрання вироком законної сили.

На переконання адвоката, посилання апелянта на те, що факт вчинення кримінального правопорушення водієм забезпеченого транспортного засобу під час досудового розслідування, належно не встановлено, що є підставою для невиплат, є помилковим, у зв`язку з чим твердження щодо передчасності звернення до суду із цивільними позовами до страховика є необґрунтованим і незаконним.

Адвокат зазначає, що під час проведення товарознавчої експертизи в повному обсязі було дотримано вимог закону, тому посилання апелянта в цій частині є безпідставними.

Так, неодноразово належним чином повідомлені про судовий розгляд обвинувачений та його захисник, що стверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначеного ОСОБА_9 покарання, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки апеляційних доводів щодо вироку суду в цій частині в апеляційній скарзі не міститься.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі представника АТ «СК «Країна» - ОСОБА_18 , в частині вирішення цивільних позовів до АТ «СК «Країна», колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пред`явили цивільні позови, в яких потерпілі посилались на те, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_10 вони зазнали істотні душевні переживання, зумовлені втратою ними можливості бачити його та спілкуватись з ним. Тому ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 просили суд стягнути з ОСОБА_9 на користь кожного потерпілого моральну шкоду в розмірі 300000 грн. 00 коп. ОСОБА_13 також пред`явив цивільний позов, в якому потерпілий посилався на те, що у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_10 він зазнав істотні душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода, розмір якої ОСОБА_13 оцінив в 300000 грн. 00 коп. Крім того, потерпілий є власником автомобіля марки «ЗАЗ таврія», номерний знак НОМЕР_2 . Розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням цього транспортного засобу склав 39854 грн. 31 коп. Тому ОСОБА_13 просив стягнути з ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 39854 грн. 31 коп. та моральну шкоду в розмірі 300000 грн. 00 коп.

В подальшому, ОСОБА_15 подав заяву про зміну позовних вимог та просить стягнути з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп. та з АТ СК «Країна» моральну шкоду в розмірі 200000 грн. 00 коп. ОСОБА_11 , діючи у власних інтересах, а також в інтересах дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , також подала заяву про зміну позовних вимог та просить суд стягнути з АТ СК «Країна» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 115200 грн. 00 коп., на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 38400 грн. 00 коп. та на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 38400 грн. 00 коп. А також стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , її дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 334800 грн. 00 коп. Крім того, ОСОБА_14 подала заяву про зміну позовних вимог та просить суд стягнути з АТ СК «Країна» моральну шкоду в розмірі 38400 грн. 00 коп. та з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 251600 грн. 00 коп. ОСОБА_13 також подав заяву про зміну позовних вимог та просить суд стягнути з АТ СК «Країна» матеріалу шкоду в розмірі 41354 грн. 31 коп. та моральну шкоду в розмірі 38400 грн. 00 коп., а також з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 251600 грн. 00 коп.

Потерпілі у кримінальному провадженні пред`явили цивільні позови до АТ СК «Країна» як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_9 було укладено поліс «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № АК/4995039 від 15.11.2016.

Під час судового розгляду цивільний позов ОСОБА_11 , діючої у власних інтересах, а також в інтересах дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок. Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок. Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства страхової компанії «Країна» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 40 854 гривень 31 копійки та моральну шкоду в розмірі 7 680 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 92 320 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_9 та акціонерного товариства страхової компанії «Країна» про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень 00 копійок. У задоволенні цивільного позову в частині вимоги, пред`явленої до акціонерного товариства страхової компанії «Країна», відмовлено.

Тобто, між потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_9 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У той же час, між обвинуваченим та страховою компанією АТ СК «Країна» існували договірні зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Таким чином, висновок суду про необхідність стягнення з АТ СК «Країна» на користь потерпілих шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки саме за потерпілими залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав (із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду), відповідає вимогам закону.

Водночас, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього.

Статтею 22 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законний інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Наведена норма узгоджується із статтею 12 ЦПК України якою передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду представник АТ СК «Країна» не реалізував надане йому законом право на подання до суду доказів та доведення своєї позиції, адже не надав суду доказів, які б підтверджували ті обставини, на які посилається страхова компанія. При розгляді справи місцевий суд виходив із тих доказів, що були в його розпорядженні.

Зокрема, це безпосередньо стосується доводів апелянта про те, що позивач ОСОБА_13 не надав для огляду пошкоджений транспортний засіб відповідно до вимог законодавства та на запит самого ПАТ СК «Країна». Разом з тим, матеріали провадження не містять та апелянтом не додано будь-яких доказів про вжиття заходів щодо проведення такого огляду та/або наявності перешкод у його проведення.

Також апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження його доводів в частині порушення експертом ОСОБА_16 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 21.11.2003 № 142/5/2092. Окрім того, відповідно до матеріалів провадження під час судового розгляду представник страхової компанії ПАТ СК «Країна» не висловлював жодних зауважень про недотримання експертом вказаної методики.

Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, відповідальність ОСОБА_9 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним та ПАТ СК «Країна». Згідно з полісом № АК/4995039 від 15.11.2016 року про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду заподіяну життю/здоров`ю 200 000 грн. (а. с. 130).

Таким чином, частково задовольняючи цивільні позови і стягуючи з ПАТ СК «Країна», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_9 та ПАТ СК «Країна», суд першої інстанції належним чином встановив всі обставини, що мали значення для правильного визначення розміру завданої позивачам ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 майнової та моральної шкоди, з урахуванням наданих доказів.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів до АТ «СК «Країна» є обґрунтованим та вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги представника АТ "СК "Країна" ОСОБА_8 , а тому вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника АТ "СК "Країна" ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4