Номер провадження: 11-кп/813/1277/23
Справа № 508/890/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 10.11.2020 року Миколаївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000420, внесеного до ЄРДР 07.10.2022 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.11.2020, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.

До вступу вироку в законну силу, відносно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі визначено обчислений з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 15.03.2023 року.

Також вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час дії на території України воєнного стану (Указ Президента України №573/2022 від 12.08.2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 №2500-1Х), 27.09.2022 року, близько 23:30, маючи намір заволодіти чужим майном, прибув до домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_8 незаконно проник на огороджену територію подвір`я вказаного домоволодіння, де шляхом пошкодження плоскогубцями навісного замка, відчинив вхідні двері та проник до житла потерпілого.

Перебуваючи в спальній кімнаті у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, таємно викрав монітор до ПК марки "LG" сірого кольору б/у., вартістю 750 гривень 00 копійок, дріт який з`єднує монітору з системним блоком ПК б/в., вартістю 233 гривні 00 копійок, дріт живлення до системного блоку ПК б/в., вартістю 207 гривень 00 копійок, клавіатуру білого кольору марки "MITSUMI" б/в., вартістю 200 гривень 00 копійок, мишку провідну чорного кольору марки «Genius» б/в., вартістю 180 гривень 00 копійок.

У подальшому, ОСОБА_8 , залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1570 гривень.

Зазначені дії обвинуваченого суд першої інстанції кваліфікував за ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, зазначає що є підстави для скасування вироку і застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Підставою для обвинувального вироку був висновок судово-психіатричного експерта № 548 від 09.11.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_8 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, однак захисник стверджує що вказаний висновок є невірним, а амбулаторна психіатрична експертиза проведена поверхнево.

Просить вирішити питання про призначення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, після проведення якої дослідити висновок експертів.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_8 від покарання з постановленням ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та застосування примусового лікування.

Позиції учасників судового розгляду

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується під вартою та не подавав клопотання про забезпечення його особистої участі під час апеляційного розгляду.

При цьому, під час апеляційного розгляду участь приймає його захисник адвокат ОСОБА_7 , у зв`язку з чим забезпечено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 .

Потерпілий та його законний представник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думки захисника та прокурора, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності зазначених учасників провадження, враховуючи їх належне повідомлення та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, , апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частинами першою та другою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на досліджені під час судового розгляду докази, а саме:

- показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що до нього зателефонувала мати ОСОБА_10 десь приблизно 27.09.2022 року та запитала навіщо він забрав з будинку за адресою: АДРЕСА_2 монітор до ПК, мишку, клавіатуру, дроти живлення та з`єднання. Він відповів, що не брав даних речей. Коли потерпілий прибув до будинку то виявив пошкоджений навісний замок на вхідних дверях та відсутність вищевказаних речей. Пізніше йому стало відомо, що дане майно в нього викрав ОСОБА_8 . Викрадені речі йому були повернуті працівниками поліції. Претензій до обвинуваченого не має;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що до нього зателефонував ОСОБА_12 та попросив настроїти йому тюнер. Після того, як свідок настроїв тюнер і вже мав виходити з будинку, ОСОБА_12 запропонував йому придбати у нього монітор до ПК. Він погодився та придбав монітор за 200 гривень. Що даний монітор був викрадений він не здогадувався. Через деякий час до свідка приїхали працівники поліції та запропонували повернути викрадене майно. На що останній погодився;

- показання допитаного в судовому засіданні ОСОБА_12 , який суду пояснив, що 27.09.2022 року він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , у нього вдома, вживали спиртні напої. Приблизно о 23 годині ОСОБА_8 запропонував свідкові сходити до його будинку та забрати речі. Як виявилося в подальшому це був будинок потерпілого. Коли свідок з обвинуваченим прибули до будинку потерпілого то обвинувачений попросив свідка його зачекати на вулиці, а сам пішов до будинку. Через деякий час обвинувачений вийшов з будинку з білим пакетом, з якого виглядав монітор, та попросив свідка помогти його донести до його домоволодіння. Коли обвинувачений зі свідком повернулися до будинку останнього то обвинувачений попросив залишити даний пакет у нього. Про те, що ОСОБА_8 здійснив крадіжку з будинку потерпілого йому стало відомо згодом, оскільки обвинувачений запевняв свідка, що будинок з якого він викрав майно належить йому. Монітор до ПК, який свідок запропонував придбати свідкові ОСОБА_11 , дійсно був викрадений обвинуваченим у потерпілого.

- витяг з ЄРДР від 07.10.2022 року, щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ( а.с. 60);

- заяву потерпілого ОСОБА_9 до Березівського РВП ГУНП в Одеській Області, щодо вчиненого кримінального правопорушення в присутності матері ОСОБА_13 ( а.с. 62);

- протокол огляду місця події від 07.10.2022 року та фото таблицями до нього ( а.с. 64-72);

- заяву ОСОБА_12 до начальника Березівського РВП ГУНП в Одеській області про видачу викрадених речей у потерпілого ОСОБА_9 , які він добровільно видав ( а.с. 73);

- протокол огляду місця події від 07.10.2022 року та фото таблицями до нього ( а.с. 74-78);

- заяву ОСОБА_11 до начальника Березівського РВП ГУНП в Одеській області про видачу викрадених речей у потерпілого ОСОБА_9 , які він придбав у ОСОБА_12 ( а.с. 81);

- протокол огляду місця події від 07.10.2022 року та фото таблицями до нього ( а.с. 82-86);

- постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 07.10.2022 року, якими є монітор до ПК марки "LG" сірого кольору, дріт який з`єднує монітору з системним блоком ПК, дріт живлення до системного блоку ПК, клавіатура білого кольору марки "MITSUMI", мишка провідна чорного кольору марки «Genius» ( а.с. 87-88);

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.12.2022 року ( а.с. 96-102);

- висновок про вартість викраденого майна ( а.с. 91);

Також, під час допиту в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та суду пояснив, що дійсно 27.09.2022 року близько 23:30 годині маючи намір заволодіти чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , та зірвавши навісний замок, шляхом пошкодження скоби плоскогубцями, проник до будинку, звідки таємно викрав монітор до ПК марки "LG", дріт який з`єднує монітор з системним блоком ПК, дріт живлення до системного блоку ПК, клавіатуру білого кольору, мишку провідну чорного кольору. Дані викрадені речі залишив у свого знайомого ОСОБА_12 , з яким разом вживали алкогольні напої в той вечір коли здійснив крадіжку у потерпілого.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілого, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 10.09.2020 у справі №555/2057/18, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його чиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що підставою для обвинувального вироку був висновок судово-психіатричного експерта № 548 від 09.11.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_8 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, однак захисник стверджує що вказаний висновок є невірним, а експерте дослідження проведено поверхнево, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, під час апеляційного розгляду захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення повторної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, вважаючи, що обвинувачений під час вчинення злочину не розумів значення своїх дій.

Колегією суддів було відмовлено в задоволенні такого клопотання. Окрім того, апеляційним судом встановлено, що під час судового розгляду були досліджені дані по особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, не одружений, не працює, на обліках у лікаря нарколога не перебуває. Перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з 06.09.1996 року, діагноз :Помірна розумова відсталість з поведінковими порушеннями. Інвалід 2-ї групи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 548 від 09.11.2022 року, ОСОБА_8 на час скоєння кримінального правопорушення, будь-яким хронічним психічним розладом, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки «Легкої розумової відсталості з мінімальними поведінковими розладами», яка за глибиною та ступенем виразності не позбавляла його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Він правильно сприймає обставини, що мають значення для справи , може давати про них правильні покази, розуміти зміст підозри, показання свідків та потерпілого, приймати участь в слідчих діях і стати перед судом. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру ( а.с. 92-94)

Також, апеляційний суд враховує те, що постановою слідчого від 25.10.2022 року обвинуваченому (на той час - підозрюваному) ОСОБА_8 призначений захисник і тільки після цього, постановою слідчого у провадженні була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза.

Натомість, від сторони захисту під час досудового розслідування, а також судового розгляду жодних клопотань про призначення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, а також про визнання недопустимим доказом висновку судово-психіатричного експерта № 548 від 09.11.2022 року не надходило.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як убачається з вироку, місцевим судом установлено, що в рамках даного кримінального провадження була проведена судово-психіатрична експертиза, яку суд 1-ої інстанції, визнав належним та допустимим доказом та поклав в основу обвинувального вироку.

Одночасно, апеляційним судом також встановлено, що всі експерти, які здійснювали вищенаведене експертне дослідження, попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку, відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків та невиконання інших обов`язків експерта.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Ураховуючи вищенаведене, а також те, що зазначені експертні дослідження були проведені атестованими експертами секторів судово-психіатричних досліджень, які мають відповідну освіту, а також спеціальну експертну підготовку з правом проведення судових експертиз за спеціальностями, які попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку і відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, та що їх висновок, згідно з вироком, узгоджуються з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що судово-психіатрична експертиза (висновок № 548 від 09.11.2022 року), була проведена неналежним чином, а її висновки є необ`єктивними або такими, що надані всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.

Натомість, наданий стороною захисту під час апеляційного розгляду висновок фахівця від 05.04.2023 року, не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки висновок наданий на адвокатський запит після постановлення вироку, під час розгляду справи в суді 1-ої інстанції жодного сумніву щодо проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, стороною захисту не висловлювалось.

Також, апеляційний суд враховує, що 10.11.2020 року Миколаївським районним судом Одеської області ОСОБА_8 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому, спосіб вчинення злочину є аналогічним із тим, який інкримінується обвинуваченому у даному кримінальному провадженні. Тобто, ОСОБА_8 після засудження його у 2020 році за вчинення аналогічного злочину достеменно розумів противоправність його дій та усвідомлював їх наслідки.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання, те що він раніше судимий та кримінальні правопорушення вчинив в момент іспитового строку та в період воєнного стану, його характеристику, суд прийшов до висновку, що виправити ОСОБА_8 та запобігти скоєнню ним нового кримінального правопорушення можливо призначивши покарання у виді реального позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 71 КК України. Дане покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та недопущення ним в подальшому вчиненні кримінальних правопорушень.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку апеляційного суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 були ретельно перевірені під час апеляційного розгляду та ним надана відповідна оцінка. Також, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4