КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 22 серпня 2023 року Шевченківський районний суду м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, в ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто до 20 жовтня 2023 року включно, з визначенням розміру застави та покладенням обов`язків, передбачених ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі № 761/11421/21.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, послався на те, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі і документи, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Крім цього, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований та не має міцних соціальних зв`язків.

Зважаючи на ці та інші обставини, в тому числі враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, будуть недостатніми для запобігання наведеним вище ризикам.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід є необґрунтовано суворим та безпідставним.

Зокрема, сторона захисту звертає увагу на те, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, у відповідності до ст. 12 КК України, не є тяжкими злочинами, а відтак для застосування щодо нього такого виключного запобіжного заходу, згідно вимог ст. 183 КПК України, необхідно щоб прокурор довів, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як зазначає у скарзі апелянт, поза увагою суду залишились доводи сторони захисту про те, що на підтвердження начебто наявності в діях її підзахисного ризику переховуватись від органів досудового розслідування або суду, стороною обвинувачення не було доведено жодної реальної обставини, яка б свідчила про дійсність намірів ОСОБА_5 переховуватись від суду, а головне про необхідність це робити, оскільки обвинувачений є діючим військовослужбовцем ЗСУ, призваним по мобілізації, а в період ініційованих прокурором розшукових дій та застосованих судом приводів, останній проходив службу та брав участь у бойових діях, був поранений, що підтверджується поданими стороною захисту документами.

Надуманими, як вважає сторона захисту, являються і доводи сторони обвинувачення на підтвердження вказаного ризику про те, що внаслідок відсутності контролю за частиною державного кордону, у зв`язку з повномасштабною агресивною війною рф, ОСОБА_5 буде мати можливість незаконно його переткнути для подальшого переховування, оскільки останній перш за все являється діючим військовослужбовцем ЗСУ і такі дії з його боку будуть нічим іншим як важко здійсненним самогубством.

Обґрунтовуючи ризик знищення, спотворення або приховування будь-яких речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, сторона обвинувачення, як зазначається у скарзі, умисно не вказує про те, про які саме речі йде мова, їх доказове значення справи та які об`єктивні обставини заважали стороні обвинувачення отримати такі речі раніше, що знову таки є абстрактним посиланням та нічим не підтвердженими доводами про їх можливу наявність.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та інших осіб, сторона захисту звертає увагу на те, що ще на початку 2021 року ОСОБА_5 отримав можливість знайомитись з матеріалами справи, в тому числі з анкетними даними потерпілого, що за бажанням дозволяло йому впливати на нього шляхом умовлянь, залякувань або підкупу. Проте, ОСОБА_5 таких дій не вчиняв, а тому доводи прокурора є нічим іншим, як непідтвердженим припущенням сторони обвинувачення.

Окрім цього, як зазначає у своїй скарзі захисник, у судовому засіданні та перед його початком, прокурор не долучив жодного доказу на підтвердження своїх доводів, що доводить позицію сторони захисту щодо необґрунтованості такого запобіжного заходу та клопотання прокурора.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не були враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема про те, що останній є діючим військовослужбовцем ЗСУ призваним по мобілізації, то вони, самі по собі, не можуть служити підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують обґрунтованості висновку суду про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 20 жовтня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2023 року, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/11421/21

Номер провадження: 11-кп/824/4963/2023

Категорія: ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1