ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3474/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1898/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 10 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня затримання, а саме з 03 05 2023 року.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 03 05 2023 року, приблизно о 20-40 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, підійшовши до зупинки маршрутного таксі, розташованої поблизу АЗС «Авіас» по вул. Гвардійській, 45В в м. Лозова Харківської області, побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , яка тримала в руках належну їй господарську сумку, після чого у ОСОБА_7 раптово виник умисел на відкрите викрадення вказаної господарської сумки.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої в момент спричинення, і яке виразилося в поштовху рукою потерпілої в плече, що призвело до падіння останньої на землю, тим самим, подолавши волю потерпілої до супротиву, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, вираженого у відкритому заволодінні чужим майном, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом ривку, відкрито вирвав із руки потерпілої господарську сумку, в якій знаходилися продукти харчування, а саме: питний йогурт торгової марки «Своя лінія» серії «Полуниця - малина», вартістю 39 грн. 40 коп., упаковка хлібу «Київський нарізний», вартість якого не була визначена, кефір торгової марки «Яготинський», вартістю 19 грн. 60 коп,, дві упаковки сосисок торгової марки «Ковбасний ряд», загальною вартістю 68 грн. 60 коп. та гаманець з грошима в сумі 26 грн.

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду ОСОБА_9 на загальну суму 153,60 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість вироку, просила про його скасування через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та його явну несправедливість через суворість.

Просить про ухвалення нового вироку, яким вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначила, що у даному кримінальному провадженні наявні підстави для застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину повністю, розкаявся у вчиненому.

Крім того, вказує, що потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просила не позбавляти його волі.

Зазначає також про наявність на утриманні у ОСОБА_7 неповнолітнього сина .

У зв`язку з чим, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, вважала, що наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення основного покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили про задоволення її вимог у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги за її відсутності не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не працює.

При цьому, обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, встановлено не було.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить про застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного злочину та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України не встановлено.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнав, вказуючи при цьому, що лише намагався підняти бабусю, яка впала разом із сумкою.

Лише після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, ОСОБА_7 доповнив свої свідчення, вказавши, що він потягнув сумку і вирвав її з рук потерпілої.

На переконання колегії суддів, вказана позиція обвинуваченого, не може свідчити про повне визнання ним свої вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, як на підставу пом`якшення покарання посилається також на відсутність претензій до ОСОБА_7 у потерпілої та наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітнього сина, проте, колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного злочину та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України, враховуючи, що призначене покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченому статті.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що лише такий вид покарання, як позбавлення волі в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 10 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4