У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023

Справа № 331/7379/23

Провадження № 1-кс/331/2211/2023

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження №0000120, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань «07» листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвіївка, Мелітопольського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який не має освіти, офіційно не працевлаштований, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні має дев`ять неповнолітніх дітей, має статус внутрішньо переміщеної особи, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-09.04.2012 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-26.06.2012 Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-16.08.2017 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 7 ч. 4 КК України з урахуванням вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26.06.2012 остаточне відбуття покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано строк покарання з 27.09.2016 по 20.06.2017, 19.09.2019 звільнений по відбуттю покарання,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання в якому зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не встав, та знову вчинив корисливий злочин на території Олександрівського району м.Запоріжжя за наступних обставин.

Так, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан. 22 жовтня 2023 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля металевого гаражу «Прийом вторсировини» по вулиці Залізничній в м. Запоріжжя, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, з метою відкритого заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_8 , в ході якого застосував фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я і виразилося у нанесенні удару по голові в область потилиці, від якого потерпіла втратила свідомість та впала на землю. Надалі ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_8 , заволодів майном останньої, а саме:

-сумка з гаманцем червоного кольору, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять;

-банківські картки: «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , «А-Банк»

№ НОМЕР_2 , «А-Банк» № 627374 «ПУМБ»

№ НОМЕР_3 , які матеріальної цінності для потерпілої не становлять;

-грошові кошти на суму 3300 гривень;

-ID-паспорт на ім`я, ОСОБА_8 , який матеріальної цінності для потерпілої не становить;

-ключі від будинку, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після скоєного, ОСОБА_7 , утримуючи при собі зазначене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення і розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_8 на суму 3300 грн.

Таким чином, встановлено достатню кількість доказів для підозри ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану (Згідно Закону України від 03.03.2022, який набув чинності 07.03.2022, «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство»).

Причетність ОСОБА_7 , до вчинення вказаного злочину доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події біля будинку №11 вул.Фабричній в м.Запоріжжя від 08.11.2023; ухвалою про арешт майна від 13.11.2023; протоколом огляду місця події біля будинку №2 по вул.Гоголя в м.Запоріжжя від 08.11.2023; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 09.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 14.11.2023; протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2023 за участю потерпілої ОСОБА_8 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.11.2023.

В ході досудового розслідування, 15.11.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

При обранні запобіжного заходу необхідно враховувати: наявність вагомих доказів про вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винним у злочину, у якому він підозрюється (позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна); відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, а саме відсутність утриманців; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, тобто відсутність у підозрюваного постійного джерела прибутку.

Так, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачено п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 , може:

-переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 , не працевлаштований, соціальні зв`язки відсутні, вчинив особливо тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна, що може у свою чергу свідчити про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи можливе призначене покарання.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 особисто знайомий з потерпілою ОСОБА_8 , що може свідчити про наявність ризиків, передбачених п.3 ч.І ст.177 КПК України, оскільки це дає йому змогу незаконно впливати на потерпілу.

Окрім того, ОСОБА_7 , офіційно не працевлаштований,та не має постійного джерела доходу, а також стійких соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що останній залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.І ст. 177 КПК України. Що підтверджується тим фактом, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин під в той час як має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину.

Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обгрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів.

Про неможливість обрання ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді застави свідчить те, що підозрюваний не працевлаштований, обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину пов`язаного із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала напад, та дає підстави вважати, що вчинення корисливих злочинів є джерелом його доходу, а матеріальні блага, отримані злочинним шляхом, можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків.

Крім того, про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, свідчить наявність можливості переховуватись від органів досудового слідства або суду і подальшого порушення більш м`яких запобіжних заходів передбачених п.3 ч.І ст. 176 КПК України та п.4 ст. 176 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 не має реєстрації, постійного місця мешкання та міцних соціальних зв`язків.

У зв`язку з чим, з метою захисту громадян і суспільства від злочинних посягань, та з метою присікти подальшу злочинну діяльність ОСОБА_7 , слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Прохає суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Адвокат ОСОБА_4 заперечував проти обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання не обґрунтоване, ризики, на які посилається сторона обвинувачення та чому не можна застосувати більш м`які запобіжні заходи не мають належного обґрунтування та є безпідставними. Підозрюваний має постійне місце проживання, проживає разом з цивільною дружиною та має на утриманні 9 дітей, має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику. Дитина,яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує лікування та перебуває у лікарні. Прохав суд відмовити у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, підтримав думку адвоката, суду пояснив, що є внутрішньо-переміщеною особою, проживає разом з цивільною дружиною за адресою АДРЕСА_1 та має на утриманні 9 дітей. Щодо вчинення кримінального правопорушення, суду пояснив, що потерпілій не наносив тілесні ушкодження, гаманець лежав на землі він його підняв та відніс додому де і знаходився до моменту виявлення працівниками поліції.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000120 від 7.11.2023 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

15.11.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, у тому числі: протоколом огляду місця події біля будинку №11 вул.Фабричній в м.Запоріжжя від 08.11.2023; ухвалою про арешт майна від 13.11.2023; протоколом огляду місця події біля будинку №2 по вул.Гоголя в м.Запоріжжя від 08.11.2023; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 09.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 14.11.2023; протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2023 за участю потерпілої ОСОБА_8 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.11.2023.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, а доведеність винуватості, як і достовірність, допустимість доказів сторони обвинувачення, буде перевірятись судом під час судового слідства.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховує наявність ризиків передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є спосіб забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України передбачено обмежений перелік підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не довели.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що виконання підозрюваним процесуальних обов`язків можуть забезпечити інші, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював , що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя виходить з того, що підозрюваний раніше був судимий, має постійне місце проживання , міцні соціальні зв`язки ( проживає з цивільною дружиною), має на утриманні 9 дітей, позитивну характеристику.

У судовому засіданні адвокат надав відомості щодо хвороби дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявною підставою, на час розгляду подання, для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є тяжкість злочину в якому підозрюється ОСОБА_7 , схильність переховуватись від органів слідства та вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженню. Доказів вчинення тиску на свідків чи потерпілу, прокурором надано не було.

Доводи прокурора у судовому засіданні про те, що ОСОБА_7 з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду жодним доказом не підкріплені і, на переконання слідчого судді , є лише припущенням.

Що стосується існування ризиків, передбачених п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків та потерпілу , то слідчим в клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків.

Прокурором не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленому ризику.

Посилання прокурора на вчинення тяжкого злочину не можуть слугувати єдиною підставою для обрання ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

З цього приводу слід зазначити, що наявність підозри у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.178 КПК України та усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.8 КПК України, є частиною національного законодавства, сама по собі не може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, як на це посилається прокурор, не є виключними і достатніми обставинами для підтвердження неможливості застосування до підозрюваного при вказаних обставинах більш м`якого запобіжного заходу.

На думку суду, з урахуванням даних про особистість підозрюваного та його процесуальну поведінку, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає недопустимим обґрунтування прокурора необхідності обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише тяжкістю та особливостями злочину в якому підозрюється ОСОБА_7 , оскільки тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не мірою відповідальності за скоєне.

Водночас, з огляду на серйозність обвинувачення, а також для забезпечення якомога швидкого розгляду провадження по суті, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_7 , цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю (браслету), з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, так як саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

На думку суду, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Керуючись ст. ст.177,178, 181, 183, 196,369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження №0000120, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань «07» листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України стосовно ОСОБА_7 - відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю (браслету) строком на два місяці.

Заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово за виключенням явки до слідчого та суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повідомити про це слідчому судді.

Визначити строк дії ухвали два місяці: з 22 листопада 2023 року по 22 січня 2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити слідчому, в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1