Справа № 308/802/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001314 від 14.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

Зі змісту розглядуваного клопотання з`ясовано, що 13.12.2023 надійшло повідомлення від працівника Національної гвардії України про те, що о 20.35 год. по вул. Минайська, біля буд. 18, в м. Ужгород, ним виявлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де в ході поверхневої перевірки виявлено два пристрої для куріння.

14.12.2023 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001412 з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час огляду місця події від 13.12.2023 по вул. Минайська, 18, в м. Ужгород, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено дерев`яний пристрій для куріння, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186266, пристрій для куріння у вигляді лампочки, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186267, та мобільний телефон марки «Самсунг», який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186260.

Прокурор зазначає, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час огляду місця події речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та містять на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та беручи до уваги, що вищевказані речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт на дані речі, оскільки незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до їх втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання про арешт майна без її участі та задовольнити.

Володілець майна у дане судове засідання не з`явився, однак його неприбуття у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання про арешт майна.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001314 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.12.2023.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що 13.12.2023 в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення про те, що в м. Ужгород, вул. Минайська, 18, під час перевірки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено два пристрої для куріння наркотичної речовини.

З протоколу огляду місця події від 13.12.2023 вбачається, що дізнавачем за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 18, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено: дерев`яний пристрій для куріння, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186266, пристрій для куріння у вигляді лампочки, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186267, та мобільний телефон марки «Самсунг», який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186260.

Постановою дізнавача 14.12.2023 вказані речі визнано речовими доказами у рамках даного кримінального провадження.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність арешту вищевказаного майна з метою збереження такого як речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки таке має значення для встановлення обставин злочину, а тому, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно речі, які вилучено 13.12.2023 під час проведення огляду місця події за адресою: вул. Минайська, біля будинку 18, в м. Ужгород, а саме: дерев`яний пристрій для куріння, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186266; пристрій для куріння у вигляді лампочки, який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186267; мобільний телефон марки «Самсунг», який упаковано у спецпакет НПУ СУ № PSP 1186260.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1