Номер провадження: 11-кп/813/2098/23
Справа № 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 у кримінальному провадженні №0000660 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, ст. 357 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

УхвалоюМалиновського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 задоволено клопотання прокурора.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 на 60 днів до 05.10.2023 року, включно, в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» без визначення розміру застави.

Обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 05.10.2023 року, включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Також оскаржуваною ухвалою продовжено запобіжний захід ОСОБА_11 , що ніким не оскаржується.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що застосований запобіжний захід обрано у складі двох суддів, хоча він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Судовий розгляд відбувся у відсутності судді ОСОБА_12 і останній у передбачений ч. 1 ст. 319 КПК України спосіб замінений не був. Таким чином вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено незаконним складом суду. Вказує, що в порушення ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, за три години до початку розгляду не було йому вручено.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд клопотання прокурора у повному складі суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що йому не вручили копію клопотання. Вказує, що знаходиться під вартою з 11.11.2018 року.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги обвинувачених, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останніх.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Окрім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий за умисні злочини, у зв`язку з чим може вдатися до спроб вчинення інших злочинів.

Щодо наявності ризику передбаченого п. 5 ст. 177 КПК України у обвинуваченого ОСОБА_9 , слід зазначити наступне.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2020 обвинуваченому ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Разом з тим, 20.11.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11,12 ч. 2 ст.115 КК України, у закінченому замаху наумисне вбивство, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. На даний час вказана справа розглядається в Малиновському районному суді м. Одеси.

Тобто є ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно підтверджений та його вагомість не може залишатися поза увагою, так як залишення ОСОБА_9 на свободі без суворого та дієвого важелю впливу на його процесуальну поведінку, призвело до причетності ОСОБА_9 до нового кримінального правопорушення.

Доводи апеляційних скарг щодо не вручення обвинуваченим клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними оскільки 12.06.2023 року відповідні клопотання були направлені прокурором до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», для вручення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про ухвалення оскарженого рішення незаконним складом суду, є необґрунтованими, оскільки розгляд клопотання прокурора проведено судом в порядку ч. 3 ст. 331, ч. 6 ст. 615 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційних скарг, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про обвинувачених осіб, якім інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до обвинувачених, більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційних скарг та зміни ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 у кримінальному провадженні №0000660 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, ст. 357 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4