УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000027 за апеляційними скаргами прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

(режимі відеоконференції)

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок в частині рішення про визначення остаточної міри покарання. Виключити шостий абзац резолютивної частини вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, яким визначено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 309 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в зв`язку з недоведеністю причетності його до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань за даним вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року та за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання повністю відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 січня 2019 року по 29 червня 2019 року включно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань за даним вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року та за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року, ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання повністю відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 січня 2019 року по 29 червня 2019 року включно. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.115 КК України, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України - до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні в розмірі 52 154 (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят чотири) гривні 66 (шістдесят шість) копійок.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок суду в частині рішення про визначення остаточної міри покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення кримінального процесуального законодавства.

Зазначає, що суд помилково після того, як відповідно до вимог ч.4 ст. 374 КПК України, визначив остаточну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в подальшому знову в резолютивній частині вироку зазначив, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за ч.1 ст.115 КК України, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд поверхнево розглянув справу та дав неправильну оцінку добутим доказам, а деякі докази взагалі проігнорував.

Зауважує, що жодних свідків, які могли б підтвердити причетність ОСОБА_7 до навмисного вбивства ОСОБА_9 під час судового розгляду встановлено не було. Покази допитаних судом свідків мають суттєві протиріччя та не можуть бути покладені в основу обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України.

Вважає, що суд також безпідставно в основу обвинувального вироку поклав письмові докази, які є неналежними та недопустимими доказами, не мають беззаперечної доказової бази та носять характер припущень.

Стверджує, що досліджений судом протокол огляду місця події від 22.01.2019 р. є явно недостовірним та спотвореним. Окрім того, є також недопустимим доказом і слідчий експеримент від 31.01.2019 року за участю ОСОБА_7 , оскільки було порушено право останнього на захист. Так, на слідчий експеримент, в порядку ст.53 КПК України, на окрему процесуальну дію було залучено захисника ОСОБА_10 , відповідно до доручення від 29.01.2019 року, але ця слідча дія відбулась лише 31.01.2019р, коли у адвоката ОСОБА_10 не було повноважень для участі в слідчому експерименті. Оскільки дія доручення на окрему процесуальну дію не могла продовжуватись автоматично з 29.01.2019 по 31.01.2019 р.

Також захисник вважає, що протокол огляду трупу від 23.01.2019р. є недопустимим доказом, оскільки під час цієї слідчої дії не були присутні незацікавлені особи, поняті, а знаходились медичні сестри, які безпосередньо підпорядковані судово - медичному експерту, що проводив огляд. На думку захисника, жодний з досліджених судом доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що 22 січня 2019 року близько 17.00 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебували в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в господарському приміщенні вбиральні позаду автовокзалу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої.

В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті раптових неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 22 січня 2019 року близько 17.00, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотиву особистої неприязні та образ, які сталися під час сварки з ОСОБА_9 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу, з правого ближнього кута господарського приміщення лівою рукою взяв металеву арматуру ребристої форми, та з метою позбавлення життя останнього умисно наніс сім ударів ОСОБА_9 в тім`яну - потиличну область голови з правої сторони, та у подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 схопив правою рукою за обидва кінці мотузки капюшона куртки, що була вдягнена на тілі ОСОБА_9 , і застосувавши фізичну силу, почав затягувати та здавлювати її на шиї до того часу, поки ОСОБА_9 перестав подавати ознаки життя, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді садна обличчя, синців вушної раковини, крововиливу слизової оболонки верхньої губи, синця обличчя, семи забійних ран волосяної частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, странгуляційних борозен шиї та обличчя, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, так як викликали явища асфіксії і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Крім цього, у жовтні 2018 року, точний час та дату судом не встановлено, ОСОБА_7 , з виявлених ним дикорослих рослин коноплі на березі річки Арбузинка, яка протікає через смт. Арбузинку Миколаївської області, незаконно придбав (зірвав) листя та суцвіття з декількох кущів дикорослої рослини коноплі, які переніс до житлового будинку домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де висушив та шляхом подрібнення незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс масою 10,944 г. в перерахунку на висушену речовину, який помістив до поліетиленового пакету та в подальшому незаконно зберігав у кишені власної куртки для особистого вживання шляхом куріння, без мети збуту.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку доводів апеляційної скарги захисника, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі захисника та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України свою вину не визнав повністю, вказавши, що ОСОБА_9 він не душив та не мав наміру позбавляти життя останнього. А в апеляційній скарзі захисник вказав, що кримінальна справа за ч.1 ст.115 КК України стосовно ОСОБА_7 була сфабрикована працівниками поліції.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , під час вживання спиртних напоїв у нього на ґрунті особистих неприязнених відносин виник конфлікт з ОСОБА_9 , під час якого останній почав його ображати і погрожувати та вдарив його в обличчя. На що ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_9 і коли той впав на сідниці, наніс йому удари коліном правої ноги 2-3 рази в обличчя. Коли ОСОБА_9 схопив його за куртку рукою і почав тягнути до себе, він - ОСОБА_7 схопив арматуру і вдарив його нею 3-4 рази, куди саме він вдарив, не бачив, так як було темно, але мав намір вдарити по руках та ногах. Потім він кинув арматуру, вийшов на вулицю, і викликав швидку допомогу, так як ОСОБА_9 на його погляд втратив свідомість. До приїзду швидкої ОСОБА_11 перевіряв пульс у ОСОБА_9 , і пульс у нього був. Коли приїхала швидка допомога, то молодий чоловік і жінка заходили до ОСОБА_9 , світили ліхтарями, перевіряли пульс. Потім молодий чоловік сказав грузити ОСОБА_9 в салон автомобіля швидкої допомоги, і вони погрузили його. Від`їхали декілька метрів, зупинились і здали назад, дістали ОСОБА_9 , поклали на підлогу і викликали поліцію.

Разом з тим, за епізодом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 на підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілого та свідків, процесуальні документи, висновок судової експертизи.

Так, на підтвердження вини обвинуваченого суд вірно даючи перевагу свідченням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перед свідченнями обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , врахував, що свідчення цих свідків є логічними, послідовними і такими, що доповнюють один одного та узгоджуються між собою та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому на рівні із іншими доказами поклав їх в основу обвинувального вироку за епізодом убивства ОСОБА_9 .

Твердження захисника ОСОБА_6 про суттєві протиріччя в показав свідків, апеляційний суд вважає неприйнятними та надуманими.

Що стосується досліджених під час судового засіданні письмових доказів, то суд оцінив їх як окремо, так і в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами сторони обвинувачення, надаючи оцінку висновкам експертів, протоколу проведення слідчого експерименту, протоколу огляду місця події та дійшов вірної думки, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 напряму перебувають у причинному зв`язку із його смертю.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не душив потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції вірно розцінив, як обраний ним спосіб захисту, оскільки таке твердження спростовується дослідженою судом сукупністю доказів, та зокрема протоколом проведення слідчого експерименту разом з його відеозаписом, відповідно до яких слідчий з метою перевірки та уточнення пояснень, які надав в ході досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 провів слідчий експеримент. В протоколі та безпосередньо на відеозаписі вказаного слідчого експерименту чітко зображено, як ОСОБА_7 показав, що поміж нанесених ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, він також здавлював шию ОСОБА_9 коміром його куртки із шнурком від капюшону, доки останній не втратив свідомість. Дані обставини обвинувачений ОСОБА_7 показував на слідчому експерименті чітко і послідовно, в присутності захисника та понятих, а тому підстав вважати, що на нього здійснювався будь-який тиск з боку працівників поліції в суду немає, і таких доказів стороною захисту не надано.

Процес проведення слідчого експерименту фіксувався на відеокамеру, та в протоколі, який підписали усі без виключення учасники, будь-яких зауважень від присутніх не надійшло.

Крім того, при проведенні слідчого експерименту були відсутні будь-які заперечення щодо порядку проведення слідчої дії з боку незаінтересованих учасників (захисника, понятих) та не встановлено обставин, які б могли свідчити про порушення норм процесуального закону та про порушення прав і свобод обвинуваченого при проведенні цієї слідчої дії.

Суд першої інстанції прийшов до правильного виснвку, що протокол слідчого експерименту від 31.01.2019 року є належними та допустимим доказом, який узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, саме висновком експерта №41 від 12 лютого 2019 року (Т.2 а.с. 173-180), відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 , стала механічна асфіксія від удавлення петлею, протоколом огляду трупу від 23 січня 2019 року (Т.2 а.с. 181-183), протоколом огляду місця події від 22 січня 2019 року та фототаблицею, що додана до нього, у зв`язку із чим суд вірно поклав протокол слідчого експерименту в основу обвинувального вироку.

Колегія суддів, вважає такий висновок суду правильним, вмотивованим, прийнятим відповідно до вимог чинного КПК України, а твердження захисника про незаконність проведення слідчого експериментує неспроможними.

Крім того, суд вірно зазначив, що показання свідка ОСОБА_11 про те, що він не бачив, щоб ОСОБА_7 душив ОСОБА_9 , вказують лише на те, що свідок цього не бачив, а не, що такого не було взагалі, оскільки свідок ОСОБА_11 вказував, що на деякий час виходив з приміщення на вулицю, тобто в період відсутності свідка в приміщенні ОСОБА_7 лишався наодинці з ОСОБА_9 , і лише він міг душити потерпілого за шию, так як інших осіб там більше не було.

Судом дослідженні усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивство) і його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за матеріалами провадження, не встановлено, та судом першої інстанції правильно вирішено питання про їх допустимість.

Разом з тим, при розгляді кримінального провадження, апеляційним судом було встановлено, що згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Так, у жовтні 2018 року, точний час та дату судом не встановлено, ОСОБА_7 , з виявлених ним дикорослих рослин коноплі на березі річки Арбузинка, незаконно придбав (зірвав) листя та суцвіття з декількох кущів дикорослої рослини коноплі, які переніс до житлового будинку домоволодіння ОСОБА_11 , де висушив та шляхом подрібнення незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс масою 10,944 г. в перерахунку на висушену речовину, який помістив до поліетиленового пакету та в подальшому незаконно зберігав у кишені власної куртки для особистого вживання шляхом куріння, без мети збуту. Під час його затримання 22 січня 2019 року в нього було виявлено при собі в сушеному вигляді рослину коноплі.

Зазначене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.309 КК України, є кримінальним проступком, оскільки за його вчинення передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності за вчинення вказаного кримінального проступку становить три роки з дня його вчинення до дня набрання вироком законної сили, а отже минув 22 січня 2022 року.

Разом з тим, виходячи з матеріалів справи, 29 червня 2019 року Арбузинським районним судом Миколаївської області ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, з урахуванням положень ч.1 та ч.3 ст. 49 КК України, строк давності за вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України сплинув 29 червня 2022 року.

Апеляційний суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України.

З огляду на наведене, у цьому кримінальному провадженні закінчився строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України. За такого, на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Тому вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України, підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст. 284 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України та за сукупністю злочинів (ч.4 ст. 70 КК України), то воно призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано, що останнім вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Суд врахував особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, не працює, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідка №155 від 23 січня 2019 року - Т.3 а.с. 242), наразі несе військову службу в Збройних Силах України, раніше судимий та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Разом з тим, є слушними вимоги апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду в частині рішення щодо визначення остаточної міри покарання.

Відповідно до резолютивної частини вироку суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, на підставі ч.4 с.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань за цим вироком - Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, та за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року визначив ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Та згідно приписів ч.4 ст.70 КК України зарахував ОСОБА_7 в строк відбування покарання повністю відбуте покарання у виді 3-х років позбавлення волі за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року.

Тобто, враховуючи викладене, судом визначено остаточну міру покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України та згідно положень ч.4 ст.374 КПК України. Однак, в подальшому в резолютивній частині вироку судом помилково зазначено, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за ч.1 ст.115 КК України, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, судом допущено технічну помилку, а тому шостий абзац із резолютивної частини вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, яким визначено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 309 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, підлягає виключенню. В зв`язку з чим, оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає зміні.

Враховуючи вище наведене, апеляційні скарги прокурора та захисника, підлягають частковому задоволенню, на підставі ст. 408, 409, 413, 417 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України скасувати.

На підставі п.2 ч.1, ч.3 ст. 49, КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цей же вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - змінити.

Виключити шостий абзац із резолютивної частини вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року, яким визначено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 309 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань за цим вироком та за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року, вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання повністю відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2019 року у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 січня 2019 року по 29 червня 2019 року включно.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді