Справа № 496/737/24
Провадження № 1-кс/496/417/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

01 лютого 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання т.в.о. дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, яке обґрунтовано тим, що 27.01.2024 р. до ЧЧ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 27.01.2024 р. близько о 19:22 за адресою Одеська обл. Одеський р-н с. Маяки 49 км Одеса - Рені гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив працівнику СБУ ТПВ серії ОВ № 004792 від 02.10.2023 та довідку ВЛК № 3387 від 02.10.2023 видані ІНФОРМАЦІЯ_2 з ознаками підробки. В подальшому, на підставі вищевказаного повідомлення про скоєне кримінальне правопорушення дізнавачем СД ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області 27.01.2024 р. у період часу 20 год. 57 хв. по 21 год. 03 хв., за участі ОСОБА_6 проведено огляд місця події на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований на ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в ході якого виявлено та вилучено: довідку ВЛК № 3387 від 02.10.2023 видана ІНФОРМАЦІЯ_2 заповнену на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 02.10.2023 р. видане ІНФОРМАЦІЯ_2 заповнену на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищевказані вилучені документи під час проведення зазначеного вище огляду місця події запаковано до сейф пакету Національної поліції України.

Допитаний як свідок співробітник СБУ пояснив, що 27.01.2024 р. за адресою: Одеська обл. Одеський р-н с. Маяки 49 км Одеса - Рені було на пункті пропуску під час перевірки документів у ОСОБА_6 , який з метою перетину державного кордону України пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЖ видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на його ім`я та під час перевірки було встановлено, що вказані документи мають ознаки підробки, а саме, при огляді співробітником СБУ наданих документів встановлено, що штампи печаток не відповідають оригінальним. З метою перевірки документів, в тому числі проведення експертизи відносно вилученого майна, що є доказом у провадженні, просить накласти арешт на вилученні документи.

Прокурор та дізнавач в судове засідання не прибули, однак клопотання містить заяву про розгляд клопотання за їх відсутності.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 , заперечував проти клопотання про накладання арешту на документи, оскільки ОСОБА_6 дійсно отримував тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, та станом на теперішній час виключений з військового обліку, надав копію та оригінал відповіді на адвокатський запит.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення та довідки, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження речового доказу та подальшого проведення експертних досліджень, оскільки працівником СБУ встановлено, що дані облікові документи мають такі ознаки підробки, а саме, при огляді співробітником СБУ наданих документів встановлено, що штампи печаток не відповідають оригінальним.

Слідчий суддя, встановив, що одночасно з цим, дізнавачем не надано доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч.4 КК України. Так, з матеріалів клопотання вбачається, що, дійсно перевірку вказаних документів, співробітниками СБУ не було виконано та до матеріалів клопотання, доказів (витягу, відповіді, запиту, тощо) на підтвердження цієї обставини не додано.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Крім цього, в судовому засіданні досліджено відповідь на адвокатський запит від 29.01.2024 року, відповідно якої, тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив, що дійсно ОСОБА_6 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 до 02.10.2023 р. Громадянин ОСОБА_6 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військової служби за гр. ІІ ст. 5-А, наказу МОУ № 402, та видана довідка ВЛК. Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 02.10.2023 року та довідка ВЛК № 3387 від 02.10.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно видавалось ОСОБА_6 . На час запиту - громадянин ОСОБА_6 виключений (знятий) з військового обліку військовозобов`язаних згідно рішення ВЛК.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що вилучені під час огляду місця події, який проведено 27.01.2024 р. у період часу 20 год. 57 хв. по 21 год. 03 хв. на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованого на ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а саме: довідка ВЛК № 3387 від 02.10.2023 видану ІНФОРМАЦІЯ_2 заповнену на ім?я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 02.10.2023 року видане ІНФОРМАЦІЯ_2 на його на ім`я, не відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки дізнавачем та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання т.в.о. дізнавача СД ВП №2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна залишити без задоволення.

Негайно повернути документи, які виявлені та вилучені під час огляду місця події, який проведено 27.01.2024 року у період часу 20 год. 57 хв. по 21 год. 03 хв. на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованого на ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а саме:

- довідку ВЛК № 3387 від 02.10.2023 видану ІНФОРМАЦІЯ_2 заповнену на ім?я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 02.10.2023 року видане ІНФОРМАЦІЯ_2 на їм`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 05 лютого 2024 року о 10:00 годинні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області в кабінеті № 13.

Слідчий суддя ОСОБА_1