Справа № 730/324/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/162/24
Категорія - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112, за апеляційними скаргами прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плиски, Ніжинського району, Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, не маючого судимості згідно ст.89 КК України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4881 грн. 76 коп. витрат на залучення експертів.

Скасовано арешт на шість набоїв до мисливської гладкоствольної зброї, один змив речовини бурого кольору, накладений керівником Ніжинської окружної прокуратури згідно постанови від 14 квітня 2022 року.

Скасовано арешт на три пари жіночого взуття, чоловічі штани, мисливську рушницю, накладений керівником Ніжинської окружної прокуратури згідно постанови від 15 квітня 2022 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.01.2023 щодо ОСОБА_8 , та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за п.1 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить змінити вирок суду та перекваліфікувати його дії на ст. 116 КК України, призначивши покарання за вказаною нормою закону.

Вказуючи про незаконність та неповноту судового розгляду, зазначає про те, що судом не взято до уваги показання ряду свідків, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_15, які є сусідами потерпілого, та могли підтвердити його протиправні дії та нецензурну лайку протягом тривалого часу проживання. Зазначає про те, що судом не надано вичерпних відповідей на доводи сторони захисту, а сам текст вироку фактично обмежений узагальненою відповіддю.

Крім цього, звертає увагу, що вину свою визнає частково та вважає, що його дії підлягають кваліфікації як вчинення умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання, а саме за ст. 116 КК України, через протиправну поведінку потерпілого та порушення ним недоторканості житла, що і спричинило стан сильного душевного хвилювання та стало наслідком у вигляді смерті потерпілих;

- адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок, а провадження закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вирок суду є необґрунтованим, оскільки судом проігноровані процесуальні порушення допущені органом досудового розслідування. Крім цього, не взято до уваги протиправну поведінку потерпілих, в діях яких, на його переконання, наявні ознаки декількох кримінальних правопорушень, не взято до уваги пояснення самого обвинуваченого, який захищався від протиправних дій ОСОБА_11 та захищав свою матір від протиправних дій ОСОБА_12 .

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував стан алкогольного сп`яніння потерпілих, відсутність якого, на думку захисника, могло б запобігти трагедії. Зазначає, що неприязні відносини між потерпілими та обвинуваченим тривали вже досить значний час та саме в день трагедії дії потерпілих були активними, оскільки ОСОБА_11 бив палкою по дверях, розбив раму вікна, а також цією палкою вдарив ОСОБА_8 , тому останній розцінював протиправність дій потерпілого як реальну загрозу життю. Відтак, на переконання апелянта, ОСОБА_8 лише захищався, знаходячись у стані необхідної оборони, не перевищив її межі через наявність реальної загрози життю та здоров`ю. При цьому, зазначає адвокат, обвинувачений діяв з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення ОСОБА_11 в житло ОСОБА_8 .

Щодо дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 , то захисник пояснює дії свого підзахисного, як захист матері від нападу потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а відтак розвиток подій не можливо було передбачити. Звертає увагу, що після закінчення досудового розслідування, всупереч ст. 290 КПК України, не було надано обвинуваченому доступ до речових доказів. На переконання захисника, у ОСОБА_8 було достатньо підстав для обрання саме встановленого способу захисту для відвернення протиправного посягання потерпілого.

Звертає увагу на неякісне проведення огляду місця події, оскільки органами досудового розслідування не було виявлено предмету, а саме палки, за допомогою якого потерпілий бив обвинуваченого, що свідчить про службову недбалість посадових осіб при збиранні доказів.

Зауважує, що хоча суд фактично і визнав протиправне насильницьке вторгнення ОСОБА_11 , проте не дав належної оцінки цих фактам, що є однією з підстав для скасування вироку.

До початку розгляду справи в апеляційному порядку прокурор відмовився від поданої апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 13 квітня 2022 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи особисті неприязні відносини із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцями АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_11 на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, за допомогою мисливської гладкоствольної рушниці, яку зберігав за місцем проживання без передбаченого законом дозволу, умисно здійснив один постріл в область грудної клітки ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнестрільного проникаючого дробового сліпого поєднаного поранення грудей та живота, яке виражалось ушкодженням діафрагми, лівої легені, серця, шлунку, селезінки та крововиливом у грудну і черевну порожнини, внаслідок якого ОСОБА_11 помер на місці події.

Після цього ОСОБА_8 , почувши, що неподалік його господарства на АДРЕСА_3 перебуває ОСОБА_12 , з метою протиправного заподіяння смерті останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, тримаючи в руках рушницю, підійшовши на відстань, достатню для здійснення пострілу, до ОСОБА_12 , яка перебувала поблизу домоволодіння АДРЕСА_4, 13 квітня 2022 року близько 19 год. 15 хв. умисно здійснив один постріл в область шиї останньої, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді вогнестрільного дробового наскрізного її поранення, яке виражалося ушкодженням лівого судинно-нервового пучка, багатоуламковими переломами хребців шийного та верхньогрудного відділів хребта з ушкодженням хребетних артерій та спинного мозку, внаслідок якого ОСОБА_12 померла на місці події.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не дотримано в повному обсязі.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом, тобто сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст. 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок - це основний акт кримінального судочинства. Тільки суд своїм вироком, постановленим у результаті судового розгляду, у разі доведення вини підсудного має право визнати особу винною у вчиненні злочину і піддати кримінальному покаранню (ст.62 Конституції України). Саме тому вирок є найважливішим актом правосуддя. Звідси - особливі вимоги, що до нього пред`являються.

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, з питань належного відправлення правосуддя, судові рішення повинні повно відображати мотиви, на яких вони ґрунтуються («Морейра Ферейра проти Португалії (№ 2)» (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2)), «Папон проти Франції» (Papon v. France)). Метою мотивування є показати сторонам, що їх почули і, таким чином, це сприятиме тому, щоб вони погодились із рішенням. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту.

З судового рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені («Болдеа проти Румунії» (Boldea v. Romania)) і була надана конкретна і чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи («Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2)), «S.C. IMH Suceava SRL проти Румунії» (S.C. IMH Suceava S.R.L. v. Romania)).

Питання, яке стосується відсутності обґрунтування судових рішень відповідно до статті 6 §1 Конвенції, виникає у тих випадках, коли національні суди ігнорують конкретний, доречний і важливий аргумент, повідомлений заявником («Нечипорук і Йонкало проти України», «Ростомашвілі проти Грузії» (Rostomashvili v. Georgia), «Чжан проти України»).

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення мети правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

В ході судового провадження сторона захисту наполягала на необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_8 з п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.

Серед відповідних доводів обвинувачений та його захисник вказували, що ОСОБА_8 діяв в умовах необхідної оборони, захищаючись від посягання з боку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зазначали, що ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння незаконно зайшов на територію домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 , палкою вдарив як обвинуваченого так і його матір та намагався проникнути до будинку, що ОСОБА_8 сприймав як реальну загрозу для життя. Вказували на те, що постріл у ОСОБА_12 , яка також перебувала у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 здійснив при захисті від її нападу своєї матері - ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 .

Колегія суддів враховує, що питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним нанесенням тілесних ушкоджень особі, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Згідно оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, однозначно прийшов до переконання, що ОСОБА_11 увійшов на територію домоволодіння ОСОБА_13 та ОСОБА_8 за відсутності визначених законом підстав всупереч волі останніх, де вчинив агресивні дії щодо ОСОБА_13 , а в подальшому і щодо ОСОБА_8 . У ОСОБА_8 виникла підстава для оборони від дій ОСОБА_11 і мотивом його дій був захист, водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання від ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та обстановці захисту.

Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Проте такі висновки є суперечливими, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях статей 24, 36, 115, 118 КК України. Зокрема, зазначивши про наявність у ОСОБА_8 підстав для оборони і що мотивом його дій був захист, а тому колегія суддів апеляційного погоджується, що в обставинах щодо дій ОСОБА_8 лише відносно ОСОБА_11 наявні елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 118 КК України, однак, суд кваліфікував дії ОСОБА_8 , як умисне вбивство двох осіб, при цьому належного обґрунтування такого рішення не навів.

Судом першої інстанції не висловлено категоричних суджень, переконливих мотивів на підставі яких дійшов висновку, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації саме за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки та належного аналізу з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказували під час судового розгляду сторони судового провадження, допустивши при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, внаслідок чого допустив невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що відсутність належної мотивації висновків суду при встановленні суперечливих обставин, призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Належна правова процедура визначає найбільш доцільні правила судочинства, дотримання яких дозволяє в оптимальний спосіб вирішити завдання кримінального провадження та захистити права людини, у тому числі, від незаконного звинувачення та притягнення до кримінальної відповідальності.

Встановлені обставини підлягають належній перевірці для усунення недоліків, допущених під час судового провадження в суді першої інстанції.

Вище наведені порушення тягнуть невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України з огляду на те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, і з врахуванням викладеного фактично не наведене мотивування взяття до уваги одних доказів і відхилення інших. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що як ці докази, так і фактичні обставини справи, щодо яких вбачається суперечність між ними та рештою доказів, мають вирішальне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, а отже могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. Таким чином, в контексті ч. 2 ст. 411 КПК України дане порушення є таким, що тягне скасування чи зміну судового рішення.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції неповнота судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК України, та згідно із п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 2, ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції може повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та відповідні їм докази, виключно за клопотанням учасників судового провадження та за одночасної умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

З огляду на те, що клопотання про дослідження всього обсягу доказів у справі, як тих, що не були досліджені належним чином відповідно до вимог закону, так і тих, що за змістом вироку із ними не узгоджуються, учасниками апеляційного провадження заявлене не було, колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані порушення у межах своїх повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та відповідних їм доказів без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінально-процесуальним законом саме на суд першої інстанції, а з іншого боку до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 23 КПК України, ст. 370 КПК України, ст. 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 15, п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 22 КПК України та ст. 23 КПК України, - колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги сторони захисту - задовольнити частково, оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з огляду на те, що допущені судом першої інстанції порушення, з урахуванням встановлених процесуальним законом обмежень, не можуть бути виправлені у межах апеляційного провадження.

При новому судовому розгляді необхідно усунути недоліки, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, з дотриманням вимог закону дослідити весь обсяг доказів, наданих сторонами кримінального провадження, піддати їх належному аналізу та оцінці і ухвалити судове рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

З метою забезпечення можливості розгляду справи судом та попередження ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, із урахуванням тягаря можливого відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення, тяжкості злочину, ступеня його суспільної небезпечності та конкретних обставин скоєного, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 - закрити в зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4