Номер провадження 1-кс/404/4193/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001240 від 21.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з вище вказаним клопотанням, відповідно до якого просила: накласти арешт на житловий будинок загальною площею 90,3 (кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , власником та фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження до прийняття рішення по кримінальному провадженню № 0001240 від 21.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, з метою подальшого забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001240 від 21.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чимкент, республіка Казахстан, українець, громадянин України, з повною вищою освітою, офіційно не працевлаштований, одружений, який має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

08.12.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

09 грудня 2023 року ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з можливістю внесення застави п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 134 тисячі 200 гривень.

15 грудня 2023 року склад злочину вказаного кримінального правопорушення перекваліфіковано з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 307 КК України.

15 грудня 2023 року ОСОБА_5 оголошено про зміну підозри за ч. 3 ст. 307 КК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 356282106 від 29.11.2023 встановлено, що дружина підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має у спільній сумісній власності, розмір частки 1/2: житловий будинок загальною площею 90,3 (кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, виникла необхідність у накладені арешту на житловий будинок загальною площею 90,3 (кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

На даний час, зберігається ризик подальшого приховування майна та його відчуження, а тому існує необхідність накладення арешту на 1/2 (одна друга) частки житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, під номером АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 власником якого згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_7 .

За викладених обставин, вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує необхідність та підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_5 , для запобігання можливості його приховування та відчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання

Слідчий до початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що слідчим відділом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001240 від 21.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

08.12.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

09 грудня 2023 року ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з можливістю внесення застави п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 134 тисячі 200 гривень.

15 грудня 2023 року склад злочину вказаного кримінального правопорушення перекваліфіковано з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 307 КК України.

15 грудня 2023 року ОСОБА_5 оголошено про зміну підозри за ч. 3 ст. 307 КК України, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 356282106 від 29.11.2023 встановлено, що дружина підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має у спільній сумісній власності, розмір частки 1/2: житловий будинок загальною площею 90,3 (кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину, видане 28.03.2016 року).

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог п.п. 11, 12 ст. 170 КПК України, встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Слідчий суддя не погоджується із доводами слідчого про необхідність накладення арешту на визначене у клопотанні нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , оскільки слідчому судді не надано жодного належного та допустимого доказу щодо права власності ОСОБА_5 на це майно.

Доводи слідчого про те, що майно зазначено у клопотанні є спільною сумісною власністю подружжя, слідчий суддя оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Хоча положення ст.ст. 61,63 СК України передбачають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, проте слідчому судді не надано доказів того, що визначене у клопотанні нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_7 , має статус спільної сумісної власності, та не відноситься до особистої приватної власності дружини відповідно до вимог ст. 57 СК України.

Відповідно до сталої судової практики та вимог ч.ч.2, 5 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного. (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ).

Відповідний висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ, який рішенням у справі «Денисова та Мойсеєва проти Росії» (Denisova and Moiseyeva v. Russia) від 01 квітня 2010 року, заява №16903/03, встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що спочатку було накладено арешт на майно (а згодом здійснена і його конфіскація) дружини на підставі вироку суду, ухваленого щодо її чоловіка.

З огляду на викладене, слід зауважити, що в даному випадку обмеження права власності добросовісного власника нерухомого майна, яка не має статусу підозрюваного у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 , слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001240 від 21.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у зв`язку із його необґрунтованістю та не доведеністю, що вказана частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001240 від 21.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1