Справа №505/4592/23
пр. №1-кп/505/505/2024
03.01.2024 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі :
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації обіймав посаду водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані солдат, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,
- обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
В провадження Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та угода про визнання винуватості від 15.12.2023 року.
Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 13.08.2023 року, близько 00 годин 20 хвилин, достовірно знаючи про те, що Указом Президента України на всій території України введено воєнний стан, слідував по освітленій ділянці АДРЕСА_3 і помітив в руці потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Iphone xs max» в силіконовому чохлі зеленого кольору, при цьому в нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.
В подальшому ОСОБА_5 , скориставшись сприятливою для відкритого викрадення чужого майна обстановкою, яка на його думку виключала раптове втручання власника майна або інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, наздогнавши потерпілого ОСОБА_6 із-за спини, та злякавши останнього собакою, яка знаходилася поряд з ним, від чого останній впав, ОСОБА_5 наніс три удари взутою ногою по обличчю потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши останньому забій м`яких тканин акулової ділянки обличчя з правого боку, тобто із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито, шляхом ривку викрав з рук потерпілого ОСОБА_6 належний останньому мобільний телефон марки «Iphone xs max», в силіконовому чохлі зеленого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , після чого втік у невідомому напрямку, в подальшому розпорядився відкрито викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений в умовах воєнного стану.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 .
З урахуванням вимог статей 470, 472 КПК України, прокурором під час прийняття рішення про укладення угоди враховано такі обставини:
1) ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього - ОСОБА_5 , активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину;
2) характер і тяжкість обвинувачення - злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років;
Згідно даної угоди прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо формулювання та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, сприяв слідству у розкритті даного злочину, щиро розкаявся у скоєнні кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану шкоду, з 26.03.2022 року добровільно призвався на військову службу та з перших днів війни виконує свій обов`язок по захисту Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно.
Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосовуванням ст. 69 КК України , перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 186 КК України, а саме покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України покарання у вигляді позбавлення волі замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.
Отримана згода прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 на призначення вищевказаного покарання.
В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_5 .
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
В підготовчому судовому засідання прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 укладену 15.12.2023 року та визнати винуватим ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Захисник ОСОБА_4 просила також затвердити угоду про визнання винуватості укладену 15.12.2023 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосовуванням ст. 69 КК України , перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 186 КК України, а саме покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України покарання у вигляді позбавлення волі замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік, оскільки ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, сприяв слідству у розкритті даного злочину, щиро розкаявся у скоєнні кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану шкоду, добровільно призвався на військову службу та виконує свій обов`язок по захисту Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій.
Судом ОСОБА_5 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди. Встановлено, що угода укладена добровільно, без примусу.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 шляхом опитування повідомив суду про визнання своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором від 15.12.2023 року затвердити, і призначити узгоджене покарання.
Відповідно до ст. 468 КПК України - у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів.
Як вбачається з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із угоди потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_6 15.12.2023 року надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, зазначивши, що на стадії досудового розслідування майновий збиток відшкодовано і претензій майнового і морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений в умовах воєнного стану.
Кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України скоєного ОСОБА_5 , яка вказана в угоді про визнання винуватості є правильною.
Злочин за ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винним, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, його поведінки як до. так і після вчинення злочинних дій, позитивної характеристики, добровільно відшкодував завданий збиток, тобто обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 продовжує проходження військової служби, сторони кримінального провадження, у відповідності до ст.ст. 50, 51, 52, 53, 69 Кримінального кодексу України, дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України покарання у вигляді позбавлення волі замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.
Узгоджена угодою про визнання винуватості міра покарання ОСОБА_5 з урахуванням його характеризуючих даних відповідає чинному законодавству.
Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, на що вказує заява потерпілого ОСОБА_6 про надання прокурору письмової згоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України судом визнаються, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 .
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.
З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 КПК України.
Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».
Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.
Враховуючи низку обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 та істотно впливають на прийняття рішення про обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , його щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, безпосередньої участі у військових діях під час захисту незалежності України, відшкодування потерпілому завданої матеріальної шкоди, беручи до уваги інтереси суспільства, і відсутність обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують покарання та інші обставини, що його характеризують, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, застосувати норми ст.ст.62, 69 КК України, як сторони узгодили в угоді про визнання винуватості, призначити останньому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ч.4 ст. 186 КК України та замінити основне покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.
Призначене покарання, на думку суду, відповідатиме принципу необхідності й достатності для виправлення обвинуваченого, і є дотриманням судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Цивільний позов не заявлено.
Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 118, 124 КПК України.
Під час досудового слідства ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 468, 469, 472-476 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості від 15 грудня 2023 року призначити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України покарання у виді позбавлення волі замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 13.08.2023 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одескої області від 16.08.2023 року на мобільний телефон марки «іРноne xs max», панель золотистого кольору, в чохлі силіконовому, зеленого кольору, ІМЕІ не відомий, з сім-карткою оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Samsung», панель сірого кольору в чохлі чорного кольору, ІМЕІ не відомий, з сім-карткою оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 .
Речові докази: мобільний телефон марки «іРноne xs max», панель золотистого кольору, в чохлі силіконовому, зеленого кольору, ІМЕІ не відомий, з сім-карткою оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_4 - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung», панель сірого кольору в чохлі чорного кольору, ІМЕІ не відомий, з сім-карткою оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений, до Одеського апеляційного суду через Котовський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1