Справа № 461/6383/16-к
Провадження № 1-кп/461/158/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 26.11.2012, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, має трьох дітей: Яну, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вищою освітою, військовозобов`язаного, мобілізованого до лав Збройних Сил України та 13.09.2023 звільненого у запас, з відстрочкою від призову до березня 2024, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України, -

в с т а н о в и в :

органом досудового розслідування, з врахуванням зміненого обвинувачення (том 2 а.с.168-170), ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 23.08.2006 приблизно о 14.00год., перебуваючи в парку імені Івана Франка, що по вул. Соломії Крушельницької, 11 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представившись працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явивши службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП №025831, відкрито викрав у ОСОБА_7 велосипед марки «AMT Mirage Ardis», після чого з місця події втік, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1650 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 23.08.2006 приблизно о 14.00 год., перебуваючи в парку імені Івана Франка, що по вул.Соломії Крушельницької, 11 у м. Львові, під час відкритого викрадення чужого майна (грабежу), з метою уникнення опору потерпілого ОСОБА_7 , усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представився працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явив недійсне службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП №025831.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.353 КК України, а саме самовільне присвоєння владних повноважень.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 26.08.2006 приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи неподалік ринку «Добробут», що на вул. Стара, 3 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представившись працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явивши службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП №025831, вчинив напад на ОСОБА_8 , погрожуючи предметом, схожим на пістолет, заволодів його мобільним телефоном марки «Nokia 1100» вартістю 400 грн., з 2 сім-картками мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн. кожна, на рахунку яких було 25 грн., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 475 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 26.08.2006 приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи неподалік ринку «Добробут», що на вул. Стара, 3 у м. Львові, під час вчинення розбою, з метою уникнення опору потерпілого ОСОБА_8 , усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представився працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явив недійсне службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП №025831.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.353 КК України, а саме самовільне присвоєння владних повноважень.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття провадження у справі та звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності. Подав з цього приводу письмову заяву.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо закриття провадження у справі та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи наявні кілька заяв кожного з потерпілих в яких вони просять розглядати вказане кримінальне провадження у їх відсутності (том 1 а.с.97, том 2 а.с.32, том 5 а.с.22), а тому на підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, розгляд проведено за відсутності потерпілих.

На виконання вимог ст.285 КПК України ОСОБА_4 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений надав свою беззаперечну згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч.4 ст.286 КПК України).

В силу п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ст.44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Частиною 1 ст.186 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення) передбачена відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Частиною 1 ст.187 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення) передбачена відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), що карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Статтею 353 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення) передбачена відповідальність за самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

На час вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень положення статті 12 КК України діяли в редакції Закону від 12 травня 2006 року.

01 липня 2020 року в Україні набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.

Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно з ч. 2 ст.12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років; тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років (ч.2, 4, 5 ст. 12 КК України).

Нова редакція цієї норми закону про кримінальну відповідальність є більш м`якою, ніж попередня, тому має місце зворотна дія закону в часі, передбачена ст. 5 КК України.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ст.353 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) віднесено до кримінальних проступків, ч.1 ст.186 КК України до нетяжких злочинів, а ч.1 ст.187 КК України - до тяжких злочинів.

Частиною 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 3 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років; 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину; 15 років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з обвинувальним актом злочини інкриміновані ОСОБА_4 мали місце 23.08.2006 та 26.08.2006, тобто з часу вчинення кримінальних правопорушень минуло понад п`ятнадцять років, а саме 17 років 5 місяців 8 днів та 17 років 5 місяців 5 днів відповідно.

Так, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с.4-7 том 1):

- 30.08.2006 винесено постанову про зупинення досудового слідства та оголошення обвинуваченого в розшук;

- 25.08.2009 винесено постанову про скасування постанови про зупинення досудового слідства;

-15.09.2009 винесено постанову про прийняття справи до свого провадження та поновлення досудового слідства;

-03.11.2009 винесено постанову про зупинення досудового слідства та оголошення обвинуваченого в розшук;

-09.12.2009 винесено постанову про прийняття справи до свого провадження та поновлення досудового слідства;

-29.01.2010 винесено постанову про зупинення досудового слідства та оголошення обвинуваченого в розшук;

-21.09.2011 винесено постанову про прийняття справи до свого провадження та поновлення досудового слідства;

-22.09.2011 винесено постанову про зупинення досудового слідства;

-22.09.2016 винесено постанову про відновлення досудового розслідування.

А відтак, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_4 від досудового розслідування кримінальне провадження було в сукупності зупинене 9 років 9 місяців 23 дні, та перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на цей час зупинявся.

Таким чином, перебіг давності щодо інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України неодноразово зупинявся, як це передбачено положеннями ч.2 ст.49 КК України, та диференційований строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України, зокрема за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.187 КК України, продовжений на період ухилення, ще не закінчився.

Разом з тим, при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №735/1121/20, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК, подовженого на період ухилення (п. 59). Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення (п. 60).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлені ч.2 ст.49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

На переконання Великої Палати, підхід, за якого ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду безумовно виключає застосування диференційованих строків давності, є хибним і призводить до безпідставної заміни цих строків загальними, які встановлені ч. 2 ст. 49 КК і є значно тривалішими. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності і застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій ст. 7 Конвенції.

З огляду на викладене Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені ч. 2 цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

В судовому засіданні встановлено, що з моменту вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень минуло понад п`ятнадцять, тобто на даний момент закінчилися загальні строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачені ч.2 ст.49 КК України, що відповідно до висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

Також, при вирішенні заявленого обвинуваченим ОСОБА_4 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається вимоги УІТ у Львівській області та ДІАЗ Національної поліції м. Київ від 29.11.2021 (том 4 а.с.190-191), а також вимоги УІТ від 30.01.2024, окрім цього кримінального провадження, щодо ОСОБА_4 наявні наступні відомості:

- 24.10.2010 внесено відомості за ч.1 ст.296 КК України, в подальшому змінено правову кваліфікацію на ч.1 ст.129 КК України, а 03.12.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми таке закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України;

- 04.03.2016 внесено відомості за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.187 КК України, кримінальне провадження передано до Шевченківського районного суду м.Києва для розгляду по суті.

Разом з тим, відомостей про вироки, якими було б встановлено вчинення ОСОБА_4 будь-якого кримінального правопорушення після вчинення інкримінованих у даному кримінальному провадженні кримінальних правопорушень вказані вимоги не містять.

Крім цього, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень:

-в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000393 від 08.12.2012, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні 12.11.2010 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, яке ухвалою суду від 03.12.2018 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілих підтримувати обвинувачення;

-в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва на даний час перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002828 від 04.03.2016 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.393 КК України. Згідно ухвали суду від 14.12.2022 судове провадження у цьому кримінальному провадженні зупинене у зв`язку з проходженням обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації. На даний час судове провадження не відновлене.

Відомостей про будь які інші кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_4 . Єдиний державний реєстр судових рішень не містить.

А відтак, як встановлено судом та учасниками судового провадження не заперечується, на час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності немає жодного обвинувального вироку суду, яким би ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскільки на момент розгляду питання про застосування до ОСОБА_4 положень ст.49 КК України обвинувальний вирок щодо останнього за вчинення будь-якого кримінального правопорушення не ухвалено, то і підстав для переривання перебігу строків давності, як це передбачають положення ч.3 ст.49 КК України, не має.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 344/7812/16-к, від 23.06.2022 у справі № 204/2626/21.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 285, ч. 1, 4 ст. 286 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає необхідним обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Цивільний позов не заявлявся, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284 - 288, 369 - 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 26.11.2012, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом семи діб з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Повний текст ухвали складено 31.01.2024

Суддя ОСОБА_1