Справа № 487/9204/23
Провадження № 1-кс/487/5007/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002283 від 10.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України про арешт майна

встановив:

11.12.2023 прокурор Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0002283 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 6542, від 21.03.2019 належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною в розпорядженні та відчуженні такого майна.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України нього необхідно накласти арешт.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002283 від 10.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді номера обслуги зенітно-ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , 10.12.2023 близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд.5, діючи із необережністю, а саме кримінальною протиправною недбалістю, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміну, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.1 а), п. 2.3 б), п. 2.9, п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася по узбіччю в попутному напрямку, внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Крім того, він же, старший солдат ОСОБА_5 , 10.12.2023 близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд.5, після здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_7 , тобто будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної події, суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_7 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для життя стані та маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпіла перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, діючи умисно, в порушення вимог п. 2.10 а), г), д), е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну подію орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів події та з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишивши пішохода ОСОБА_7 в небезпечному для життя становищі, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_5 поставив ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан.

10.12.2023 слідчим проведено огляд місця події в районі буд. АДРЕСА_2 .

Під час огляду, відповідно до ч.5 ст. 237 КПК України було вилучено автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із значними механічними пошкодженнями, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 6542, від 21.03.2019 належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший слідчий в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області своєю постановою від 10.12.2023 вказане вище вилучене майно під час огляду місця події, 10.12.2023, визнав речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002283.

У зв`язку з чим у прокурора виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в районі буд. АДРЕСА_2 , зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Із урахування викладеного слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 6542, від 21.03.2019 належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною в розпорядженні та відчуженні такого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1