ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2540/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1485/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року щодо продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.4 ст.111-1 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 листопада 2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинувачених від суду, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, про наявність якого свідчить сукупність тяжкості обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з іншими обставинами їх особистої ситуації.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу скасувати. Питання щодо застосування іншого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вирішити на власний розсуд.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не надано, а клопотання обґрунтовано лише припущеннями.

При цьому зазначає, що на думку сторони захисту, ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, відсутні.

Зазначає, що твердження прокурора в клопотанні про ризики є хибними та не відповідають дійсності, не підтвердженні жодним доказом.

Просить звернути увагу на те, що місце проживання обвинувачених находиться на відстані 50 км від держаного кордону України, а тому посилання прокурора на те, що обвинувачені можуть переховуватись на території РФ є надуманими.

Відзначив, що обвинувачені мали можливість покинути окуповану територію України безпосередньо перед її деокупацією; мали можливість прийняти участь в обміні на осіб, які примусово утримуються на території країни-агресора, однак цього не зробили, оскільки збираються доводити свою невинуватість в суді та приймати в ньому безпосередню участь.

Також вказує, що ризик впливу обвинувачених на свідків є надуманим. На даний час більшість свідків вже допитані судом. Цей ризик на даний час перестав існувати, з чим погодився суд першої інстанції, що є підставою для перегляду запобіжного заходу.

Наголосив, що стан ОСОБА_9 є вкрай тяжким, а його перебування під вартою унеможливлює проведення фізіотерапевтичних процедур, направлених на зменшення больових симптомів та відновлення рухливості кульшових суглобів. Вважає, що стан здоров`я ОСОБА_9 додатково вказує на безпідставність твердження прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, за яке може бути призначено покарання від 3 до 5 років позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Твердження захисника щодо недоведеності ризику та не підтвердження його існування, колегія суддів вважає безпідставними оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризику переховування від суду.

Слід зазначити, що суд першої інстанції не обґрунтовував своє рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю ризику незаконного впливу на свідків, а тому посилання захисника в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 має проблеми зі здоров`ям, колегія суддів зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_9 не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано таких доказів і апелянтом під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим твердження захисника щодо неможливості обвинуваченого у зв`язку із захворюванням перебувати в умовах СІЗО є такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинувачених.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: