Ухвала

іменем України

02 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 585/1508/21

Провадження № 51-5028 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області

від 14 листопада 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 червня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Роменського міськрайонного суду від 14 листопада 2022 року,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: останній раз вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; звільненого 26 квітня 2019 року по відбуттю терміну покарання,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1029 грн 72 коп.

Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 05 червня 2023 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 23 квітня 2021 року близько 10:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу потрапив на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , що належить громадянину ОСОБА_6 , де через вхідні двері, відкривши навісний замок, проник до будинку звідки таємно викрав: зарядний пристрій для акумулятора, призначений для зарядки автомобільних акумуляторів (вартість не визначена), точильний верстак виробництва СРСР вартістю 450,00 грн, пневматичну рушницю «Чайка» модель «мод01» коричневого кольору вартістю 1983,00 грн, ручну швейну машинку «Подольский механический завод им. Калинина» вартістю 283,00 грн, помістивши їх до поліпропіленового мішку, та виніс на вулицю. Перебуваючи на території господарства, ОСОБА_5 виявив металеву ванну вартістю 600,00 грн, яку вирішив також викрасти, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 3316,00 грн.

Крім того, ОСОБА_5 24 квітня 2021 року близько 07:00 год. повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу потрапив на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , що належить громадянину ОСОБА_6 , де через вхідні двері, відкривши навісний замок, проник до будинку, звідки таємно викрав: п`ять телескопічних вудок з котушками, на 6 секцій (вартість не визначена), дві вудки телескопічні з котушками, на 7 секцій (вартість не визначена), дві пари ластів, марки «Турист» вартістю 267,00 грн, дві маски для підводного плавання, марки «Акванавт» вартістю за дві 157 грн, дві трубки для дихання під водою марки «Dolvor» (вартість не визначена), після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 424,00 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так, захисник вказує на те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 є занадто суворим, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Обґрунтовуючи свою скаргу, захисник зазначає, що хоча суд і вказав на те, що ОСОБА_5 проживає з матір`ю, яка має І групу інвалідності та потребує стороннього догляду, однак не надав оцінки цьому факту та не врахував, що допомогу матері надає саме ОСОБА_5 і без такої допомоги її життя суттєво ускладниться. При цьому, вказуючи, що ОСОБА_5 ніде не працює, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що він займається підробітком для утримання себе та матері.

Крім того, на думку захисника, судом помилково не було визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 давав правдиві, логічно узгоджені показання як під час досудового слідства, так і в суді, погодився продемонструвати обставини скоєного на слідчому експерименті, визнав вину, добровільно відшкодував завданий збиток.

Враховуючи наведене, захисник вважає, що суд першої інстанції мав призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, на думку захисника, апеляційний суд не перевірив наявність вказаних обставин, незважаючи на те, що захисник посилався на них в апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зіст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок місцевого суду щодо доведеності вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікацію дій за ч. 3 ст. 185 КК України захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оспорює.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 покарання урахував ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який кваліфікується як тяжкий злочин, обставини його вчинення, характер діяння, форму і ступінь вини ОСОБА_5 , мотивацію даного злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше був неодноразово судимий, зокрема за злочини проти власності, за які відбував покарання у місцях позбавлення волі, останній раз був засуджений у 2018 році та після повного відбуття покарання був звільнений з місць позбавлення волі у 2019 році, однак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, оскільки, маючи не зняту та непогашену судимість, продовжив кримінально-карану діяльність та вчинив новий злочин, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, проживає з матір`ю, яка має І групу інвалідності та потребує стороннього догляду, офіційно не працевлаштований. Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано його щире каяття. При цьому суд першої інстанції наголосив на тому, що така пом`якшуюча обставина, як активне сприяння розкриттю злочину, не знайшла свого підтвердження у судовому засідання, оскільки видані добровільно ОСОБА_5 речові докази, що було викрадено у квітні 2021 року, здійснено ним виключно після викриття його причетності до вчиненого злочину в травні 2021 року, частину ж речових доказів, а саме вудки, самостійно було відшукано самим потерпілим в пункті прийому металу та викуплено за власний кошт.

Враховуючи наведене, обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що з попередніх судимостей ОСОБА_5 належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став, знову вчинив корисливий тяжкий злочин, місцевий суд зазначив, що за спрямованістю поведінки як до, так і після вчинення злочину, виправлення ОСОБА_5 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах статті кримінального закону, яке є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. При цьому суд наголосив на тому, що такої сукупності пом`якшуючих обставин для можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 та ст. ст. 75, 76 КК України встановлено не було.

Своєю чергою,апеляційний суд ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними з доводами його касаційної скарги,

та в своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції належним чином врахував вищенаведені обставини та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, і таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

Крім того, спростовуючи доводи сторони захисту про те, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він давав правдиві, логічно узгоджені показання як під час досудового розслідування, так і в суді, визнав вину та добровільно відшкодував завданий збиток, а також те, що проживає з матір`ю, яка має І групу інвалідності та потребує стороннього догляду, що, на його думку, свідчить про необхідність при призначенні покарання застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, апеляційний суд правильно наголосив на тому, що вказані обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції, та зазначив, що це не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності наведених вище висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України до ОСОБА_5 , враховуючи вищенаведені обставини у даному конкретному випадку, немає.

При цьому касаційний суд наголошує на тому, що суд першої інстанції, з рішенням якого правильно погодився й апеляційний суд, при призначенні ОСОБА_5 покарання, врахував дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, та призначив йому покарання у мінімальних межах санкції частини 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки зазначені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 обставини, які, на його думку, є підставами застосування до засудженого приписів, передбачених ст. 69 КК України, не вказують на істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому є неспроможними і судами не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання.

Апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.

Ураховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 червня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3