Провадження № 1-кп/761/1021/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 191 001 000 068 88 від 19.07.2019, у якому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сватове Луганської області, громадянка України, українка, з середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судима,

обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 18.08.2022 продовжений строк дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 16.10.2022, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе прокурор клопотав про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

Державний обвинувач наполягав на актуальності ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченої, оскільки з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченій, остання може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим прокурор просив продовжити строк застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням обвинуваченої під вартою, оскільки вважала зазначені прокурором ризики необґрунтованими.

Обвинувачена ОСОБА_7 також заперечувала щодо продовження строку її тримання під вартою, вважаючи ризики непроцесуальної поведінки, які навів прокурор, такими, що втратили свою актуальність, тому просила застосувати до неї більш м`який запобіжний захід.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 8 КПК та практика Європейський Суд з прав людини стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

З наведеного витікає, що тримання особи під вартою має бути обґрунтованим, а саме у силу позиції ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини» таке рішення суду має відповідати не лише вимогам внутрішнього національного законодавства, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особа може бути позбавлена права на свободу та недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п.п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

З наведеного витікає, що при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

У зв`язку з цим, Європейський суд у справі «Ладент проти Польщі» зазначив, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, діючи у сфері застосування дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

У своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ, зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість обвинувачень, висунутих обвинуваченому, які свідчать проти його звільнення та на користь тримання його під вартою.

Відповідно до обвинувального акту обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вступила у словесний конфлікт зі своїм знайомим ОСОБА_8 , під час якого у ОСОБА_7 сформувались особисті неприязні відносини та виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

З обвинувального акту вбачається, що у подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті з мотиву особистих неприязних стосунків, взяла предмет, що має колюче-ріжучі властивості, а саме - кухонний ніж, наблизилась до ОСОБА_8 та нанесла останньому зазначеним предметом не менше одного удару в область передньої поверхні лівої грудної частини тулуба останнього, тобто в ділянку, де знаходяться життєво важливі органи людини.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_8 спричинена горизонтальна колото-різана рана на передній поверхні грудної частини тулуба зліва, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_8 .

Отже, характер інкримінованих обвинуваченій дій, що полягали у свідомому, умисному заподіянні іншій особі смерті, свідчить про небезпідставність висновку про наявність високої ймовірності вчинення обвинуваченою позапроцесуальних дій з метою переховування від суду.

Викладене, на переконання суду, свідчить про актуальність ризику переховування обвинуваченої від суду, з метою уникнення покарання.

Крім того, враховуючи, що обвинувачена не має офіційного та стабільного джерела доходу, не виключено, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , призвів до загибелі людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою по 11 грудня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3