УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2023 року, якою відмовлено в задоволені подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволені подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що до роботи ставиться сумлінно і уважно і саме за це отримав заохочення. Вважає, що існують всі підстави для його умовно-дострокового звільнення від покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

11.09.2023р. до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання стосовно ОСОБА_5 . Як вбачається з подання, під час відбування покарання в виправній колонії ВК-93 засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе задовільно, до праці відноситься задовільно, за що мав 3 заохочення в 2023 роках, вимоги режиму утримання порушував, мав 22 стягнення з 2019 по 2022 роки, які погашені , відбув необхідні 2/3 строку покарання, тому вважають що він своєю поведінкою довів своє виправлення, тому до нього можливо застосувати умовно дострокове звільнення від покарання.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2023 року, відмовлено в задоволені подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 . Відмовляючи в задоволенні подання суд врахувавши дані про особу засудженого ОСОБА_5 в сукупності за весь період відбування ним покарання, вважав, що подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 є передчасним, оскільки останній власною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судової та особової справи обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 по цій справі було засуджено: 27.06.2018 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ст.185ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Веселинівсього районного суду Миколаївської області від 23.03.2018 року всього до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 07.11.2019 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ст. 185ч.2.,185 ч.3, 70ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Веселинівського районного суду Миколавської області від 27.06.2018 року, остаточно до 6 років позбавлення волі; 24.11.2021 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ст. 391ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, за ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07.11,2019 року остаточно до 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 24.11.2021року, кінець строку: 24.06.2024 року. На день розгляду комісії від 31.08.2023 року відбув 2/3 частини строку покарання 1 рік 9 місяців 7 днів, а невідбутий строк покарання становить 9 місяців 24 дні

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній впродовж всього строку відбування покарання характеризується задовільно, мав тільки 3 заохочення в 2023 році, за інші роки під час відбування покарання мав 22 стягнення з 2019 по 2022 роки за порушення режиму утримування, які погашені.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Апеляційний суд також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_5 22 стягнень, які хоча і погашені та зняті у встановленому законом порядку, проте, свідчать про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Відповідно до положень Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. З матеріалів провадження не вбачається, а засуджений ОСОБА_5 не надав в розпорядження суду доказів, які б давали підстави вважати, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Мотиви застосування умовно-дострокового звільнення на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі не передбачені чинним законодавством, що виключає можливість для суду звільнити останнього умовно-достроково.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_5 сформованої правослухняної поведінки та доведення свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до правильного висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2023 року, якою відмовлено в задоволені подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді