26 жовтня 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лошнів Теребовлянського району Тернопільської області, українця, громадянина України, який здобув середню-спеціальну освіту, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу на посаді водія 3 мінометного розрахунку мінометного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,
Слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 2023 року, близько 00 годин 30 хвилин, військовослужбовець ЗСУ військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, знаходячись в приміщенні господарської споруди за адресою: АДРЕСА_3 , з метою вчинення статевих зносин з неповнолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, використовуючи фізичне насильство, яке виразилось в утриманні рук потерпілої проти її волі, скориставшись безпорадним станом останньої, яка в силу свого віку та розвитку була обмежена у здатності повноцінно усвідомлювати дії, які з нею відбувалися і не могла розуміти дійсний характер дій останнього, достовірно знаючи що ОСОБА_8 є неповнолітньою, зняв нижню білизну з останньої та з себе, і всупереч її волі, вступив з неповнолітньою в статевий зв`язок природнім способом, шляхом вагінального проникнення в тіло з використанням геніталій, тим самим вчинив зґвалтування.
24.10.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
25.10.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Посилаючись на те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчий просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та наполягали на його задоволені.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність існування ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення. Суду повідомив, що інкримінованого йому правопорушення він не вчиняв, наміру перешкоджати досудовому розслідуванню він не має.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність існування ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, незаконне затримання підозрюваного. З огляду на викладене, просила суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляд особистого зобов`язання.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
24.10.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, як особу на яку потерпілий вказав, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
25.10.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені у ході розгляду слідим суддею клопотання: рапортом від 24.10.2023, протоколом прийняття заяви про вичнене кримінальне правопорушення від 24.10.2023, протоколом огляду місця події від 24.10.2023, протоколом допиту неповнолітньої потерпілої від 24.10.2023, протоколом допиту законного представника потерпілої від 24.10.2023, протоколом огляду від 24.10.2023.
При цьому, слідчий суддя враховує, що на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо переконливих доказів можливої причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому, версія подій, повідомлена підозрюваним в судовому засіданні та під час його допиту слідчим, підлягає перевірці під час досудового розслідування.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
Перевіряючи доводи сторони обвинувачення на предмет існування ризиків, слідчий суддя встановив, що заявлені слідчим та прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують. Разом з тим, доводи сторони обвинувачення щодо того, що підозрюваний, може вчинити інше кримінальне правопорушення суддею відхиляються, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях слідчого.
З урахуванням особи підозрюванного, зокрема того, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, обгрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до підозрюванного найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органу досудового слідства або суду та впливати на свідків.
На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено суддею.
З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні відповідо до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Доводи захисника про протиправне затримання підозрюваного, не знайшла свого підтвердження під час розгілду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, зокрема, у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Саме таку підставу для затримання було встановлено в протоколі затримання підозрюваного, а також зазначено час його затримання 24 жовтня 2023 року о 19 годині 00 хвилин. Затриманню передувало доставлення підозрюваного його командиром до відділу поліції, після того як потерпіла та її представник прямо вказали на нього як на собу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення. Затримання й складання протоколу відбувалось із залученням двох понятих і захисника. При цьому, зауважень, які би прямо вказували на порушення порядку й процедури затримання підозрюваного, від учасників даної слідчої дії не надходило.
Протокол затримання підозрюваного містить відображення в його тексті часу затримання підозрюваного, а норми кримінального процесуального законодавства не вимагають складення протоколу затримання в ту ж годину, в яку особу було затримано. Зокрема, ч. 5 ст. 208 КПК України вказує на саму обов`язковість складення протоколу затримання із зазначенням у ньому години і хвилини затримання, що означає, що процесуальний закон допускає випадки, коли фактичне затримання особи і складення протоколу про це можуть не співпадати у часі з урахуванням певних умов, зокрема, віддаленість місця затримання особи від адміністративної будівлі уповноваженого органу, введення правового режиму воєнного стану, які мали місце за обставин даної справи. При цьому, апеляційний суд зауважує, що запізніле складення протоколу про затримання особи є виправданим у тій ситуації, коли об`єктивні причини спонукали уповноважену особу діяти саме таким чином.
З огляду на викладене, слідчий судяд не вбачає підстав для висновку про порушення органом досудового розслідування норм Кримінального процесуального кодексу України, які регулюють порядок затримання особи та його оформлення.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 376, 395 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, який обраховувати з дня фактичного затримання підозрюваного, тобто з 24 жовтня 2023 року до 22 грудня 2023 року включно.
Встановити строк дії даної ухвали до 22.12.2023 включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 26.10.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1