ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 678/205/22

Провадження № 11-кп/4820/704/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 05 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сахни Хмельницького району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_6 в залі суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня його фактичного затримання.

Закрито цивільне провадження за позовом представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 300 000 гривень.

Відповідно до вироку суду, 04 серпня 2021 року навпроти продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вулиці Першотравнева, 2, в с. Волосівці Хмельницького району Хмельницької області між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відбувалась словесна суперечка в яку, з метою її припинення, втрутився ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_8 , наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя останнього, від якого потерпілий втратив рівновага та впав спиною на дорогу. Після цього, ОСОБА_6 дочекався, коли потерпілий встав на ноги, зі значною силою наніс ще один удар кулаком лівої руки в обличчя останнього, від якого ОСОБА_8 знову втратив рівновагу та впав на проїзну частину вулиці Першотравнева, вдарившись потиличною частиною голови об її кам`яне покриття.

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: рани шкіри лівої тім`яної ділянки голови, осадження шкіри лівої потиличної ділянки голови, підапоневротичних крововиливів обох тім`яних ділянок голови, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки з відходженням лінійного перелому діагонально через сагітальний шов на лобну кістку, лінійного перелому латеральної стінки правої орбіти, перелому кісток носа без зміщення, субдурального крововиливу правої півкулі головного мозку, забою правої півкулі головного мозку, внутрішньо-мозкового крововиливу в правій лобній та тім`яній частках головного мозку із проривом у внутрішньо-шлуночкову систему, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (перелом кісток носа), середнього ступеня тяжкості,що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) (лінійний перелом латеральної стінки правої орбіти) та тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя в момент заподіяння (рана шкіри лівої тім`яної ділянки голови, осадження шкіри лівої потиличної ділянки голови, підапоневротичні крововиливи обох тім`яних ділянок голови, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки з відходженням лінійного перелому діагонально через сагітальний шов на лобну кістку, субдуральний крововилив правої півкулі головного мозку, забій правої півкулі головного мозку, внутрішньо-мозковий крововилив в правій лобній та тім`яній частках головного мозку із проривом у внутрішньо-шлуночкову систему.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить вирок Летичівського районного суду Хмельницької області змінити. Кваліфікувати діяння ОСОБА_6 за ст.128 КК України та визначити йому покарання, в межах цієї норми закону, не пов`язане із позбавленням волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

На думку апелянта, вирок суду є незаконним і необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та відповідно до ч.1 ст.409, ст.ст.410-413 КПК України є підставами для зміни судового рішення.

Зазначає, що обвинувачений та потерпілий під час розгляду справи у суді першої інстанції стверджували, що під час конфлікту ОСОБА_6 завдав лише одного удару кулаком в обличчя потерпілому, від чого той упав, вдарився головою об тверде дорожнє покриття, що підтверджується протоколом огляду місця події та доданої до нього фото таблиці.

Тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити. Адже саме в момент умисного заподіяння удару в область обличчя небезпеки для життя потерпілого не існувало.

Захисник вважає, що у цьому конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, у зв`язку з чим дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 заявив, що до обвинуваченого не має жодних претензій, просив суд не застосовувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, також потерпілий відмовився від цивільного позову, заявленого в його інтересах представником без згоди з потерпілим. Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду обвинувачений просив вибачення у потерпілого і таке вибачення потерпілий прийняв.

Також місцевим судом не взято до уваги, що обвинувачений не судимий, характеризується виключно позитивно, офіційно працевлаштований, тому, навіть за умови доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд мав достатні і беззаперечні підстави застосувати до нього покарання, не пов`язане із позбавлення волі.

Крім того, у вироку суду не надано належної оцінки дослідженим доказам, а саме протоколу огляду місця події та додатками до нього; висновку судово-медичної експертизи потерпілого; висновку судово-медичної експертизи обвинуваченого, у якого не виявлено тілесних ушкоджень, котрі могли б утворитися унаслідок дії його кулака в обличчя потерпілого, що свідчить про можливо незначну силу прикладання дії; висновку судово-психіатричної експертизи обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, змінити вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з частини 1 статті 121 на статтю 128 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог статті 75 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, оскільки суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин по справі постановив законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, думку прокурора з приводу апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оскаржує правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки вважає, що обвинувачений необережно наніс тілесні ушкодження потерпілому, тому дії ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися за ст.128 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника обвинуваченого, у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України: заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що висновки суду, які викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставні та спростовуються матеріалами кримінального провадження й дослідженими судом доказами.

На обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції проаналізував показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, при цьому не заперечував, що дійсно 04 серпня 2021 року біля місцевого магазину близько обіду між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сталася конфліктна ситуація і він намагався розборонити їх, до них підійшов ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і хотів втрутитися у бійку, він потеплілому завдав один удар в обличчя, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були очевидцями злочину, інших свідків, протоколи слідчих дій, висновки експерта №343 від 27 жовтня 2021 року, висновки експерта №386 від 25 листопада 2021 року, висновки експерта №387 від 25 листопада 2021 року та інші письмові докази.

Судом обґрунтовано покладено в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_8 , який показав у судовому засіданні, що 04 серпня 2021 року в обідню пору біля магазину в с. Волосівці між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відбувалась словесна суперечка, з метою її припинення, він втрутився і зробив обвинуваченому зауваження, на що ОСОБА_6 вдарив його кулаком в обличчя, від чого він впав на землю, коли він встав, ОСОБА_6 наніс ще один удар руками в область обличчя і він впав головою об землю і втратив свідомість. Також вказав, що обвинувачений приходив до нього та просив пробачення, проте при лікуванні жодної матеріальної допомоги він йому не надавав. Поданий його представником цивільний позов підтримує.

Показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які були очевидцями події.

З показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що 04 серпня 2021 року біля магазину ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_8 в голову, від якого той впав на землю, коли він піднявся, то ОСОБА_6 наніс ще один удар, від якого потерпілий впав та втратив свідомість. Після чого ОСОБА_6 втік.

Свої показання свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили в ході проведення слідчих експериментів 27 жовтня 2021 року, 23 листопада 2021 року та 09 грудня 2021 року за їх участю, в ході проведення яких було перевірено та уточнено показання цих свідків та відтворено механізм нанесення ОСОБА_6 ударів ОСОБА_8 .

Покази вказаних свідків підтверджуються також висновками експерта №386 від 25 листопада 2021 року та №387 від 25 листопада 2021 року, з яких вбачається, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту не виключається.

За висновком судово-медичної експертизи №343 від 27 жовтня 2021 року виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитися від щонайменше 3-х разової травмуючої дії тупих предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (рана шкіри лівої тім`яної ділянки голови, осадження шкіри лівої потиличної ділянки голови, підапоневротичні крововиливи обох тім`яних ділянок голови, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки з відходженням лінійного перелому діагонально через сагітальний шов на лобну кістку, субдуральний крововилив правої півкулі головного мозку, забій правої півкулі головного мозку, внутрішньо-мозковий крововилив в правій лобній та тім`яній частках головного мозку із проривом у внутрішньо-шлуночкову систему), середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) (лінійний перелом латеральної стінки правої орбіти) та легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (перелом кісток носа). Можливість утворення усіх виявлених на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається, так як при цьому механізмі характер та локалізація ушкоджень були б іншими.

Судово-медичний експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що як експерт Хмельницького районного відділу судово-медичної експертизи у жовтні 2021 року на підставі постанови слідчого і на основі медичної документації проводив судово-медичну експертизу, якою встановлено ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, підтвердив свої висновки. Крім того, показав, що при спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_6 умисно спричинив удари, які надали потерпілому прискорення при падінні на землю, що сприяло отриманню тяжкого тілесного ушкодження у вигляді перелому кісток черепа. Отримання виявлених тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту без додаткового прискорення виключається.

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, в даному випадку для ухвалення обвинувального вироку за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, суд не погодився з доводами захисту про відсутність умислу у ОСОБА_6 на спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому та наслідків, які настали, так як при встановленні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_6 суд врахував дані про інтенсивність нападу, кількість, локалізацію тілесних ушкоджень, силу ударів, їй спрямованість, нанесення їх в область життєво важливого органу, а саме: удару, завданого в область обличчя, при яких потерпілий отримав перелом кісток носа, що доводить той факт, що обвинувачений передбачав падіння потерпілого із прискоренням та бажав настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що сукупність всіх встановлених в процесі розгляду обставин вчинення кримінального правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані і умисні дії обвинуваченого спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_8 в тому числі і тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності факту побиття обвинуваченим потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 умисно завдаючи удари в обличчя потерпілого об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання наслідків у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості якою саме буде така шкода. Потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок умисного удару обвинуваченого в обличчя потерпілого, після чого падіння потерпілого з прискоренням на асфальтне покриття.

Перевіривши доводи сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст.121 на ст.128 КК України, колегія суддів знаходить їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Диспозиція ст.128 передбачає відповідальність за заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, передбачене ст.121 КК України, характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки й бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК України).

Необережне тяжке тілесне ушкодження за ст.128 КК характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься уст.25 КК.

Розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині тяжких тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Як зазначено у висновку ВС в постанові №689/332/18, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, особа має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

У даному провадженні судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений умисно із силою завдав потерпілому два удари кулаками в обличчя, при цьому, після нанесення першого удару, потерпілий не втримався на ногах та впав, але піднявся, тоді обвинувачений наносить другий удар в обличчя, від якого потерпілий падає та вже не піднімається, втрачає свідомість, після чого обвинувачений припиняє побиття.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку такій активній умисній протиправній поведінці обвинуваченого, при цьому ОСОБА_6 діяв із невизначеним умислом, за яким незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту, що відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень свідчить про незначну силу удару, оскільки від цих двох ударів потерпілий не втримався на ногах та падав, а також за висновком та показами експерта потерпілий падав від удару з прискоренням, окрім того і кількість тілесних ушкоджень, в тому числі і перелом кісток носа від удару, також свідчать про силу удару, потерпілий не міг отримати наявні у нього тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту, так як при цьому механізмі характер та локалізація ушкоджень були б іншими.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, за встановлених судом фактичних обставин, судом першої інстанції дії ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 121 КК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та зміни вироку щодо ОСОБА_6 з метою перекваліфікації його дій на ст.128 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс лише один удар потерпілому в область обличчя, під час якого небезпеки для життя потерпілого не існувало, тому в цьому конкретному випадку має місце не умисне, а необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження є неспроможними, оскільки не відповідають реальним подіям та спростовуються дослідженими судом доказами, а саме показання потерпілого ОСОБА_8 , висновком судово-медичного експерта щодо кількості травмуючи ударів, показами свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які безпосередньо були очевидцями нанесення саме двох ударів потерпілому ОСОБА_8 , що безпосередньо було відтворено ними під час слідчих експериментів.

Також колегія суддів вважає, що доводи захисника про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України, керувався роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий, досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, відповідно до довідки № 860 від 11 серпня 2021 року, перебуває під динамічним спостереженням у психіатра з 11 вересня 2007 року, діагноз - F70 ЛРВ.

При цьому судом взято до уваги , що конфлікт був спровокований неправомірною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також враховано покази потерпілого, який підтримав цивільний позов та вказав, що обвинувачений приходив до нього та просив пробачення, проте при лікуванні жодної матеріальної допомоги він йому не надавав, що спростовує доводи захисту про відсутність у потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого.

Крім того, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність у ОСОБА_6 обставин, які пом`якшують покарання, так як переконання обвинуваченого про те, що він кається у вчиненому не підтвердилося в ході судового розгляду з наступних підстав.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження та пояснень ОСОБА_6 вбачається, що в ході досудового та судового розгляду обвинувачений не надавав правдиві покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, механізму спричинення нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про відсутність щирого каяття, крім того, про відсутність щирого каяття свідчить небажання обвинуваченого відшкодувати матеріальні збитки, спричинені кримінальним правопорушенням, а тому твердження сторони захисту про те, що обвинувачений просив пробачення у потерпілого є формальним.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Таким чином, судом були враховані всі матеріали, які характеризують обвинуваченого, тоді як та обставина, яка підтверджується наявною довідкою у матеріалах справи, що обвинувачений на даний час є працевлаштованим, на думку колегії суддів, за встановлених обставин кримінального провадження, не може бути визнана пом`якшуючою вину обставиною та не впливає на розмір призначеного покарання.

Судом першої інстанції належним чином враховано всі дані щодо особи обвинуваченого, що мають правове значення при обранні заходу примусу, в тому числі й ті, на які посилається апелянт.

Усупереч аргументам захисника, застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення тяжкого злочину має мати для цього вагомі та достатні підстави, які в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, колегії суддів вважає, що висновки суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, виходячи з сукупності вищевказаних та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 1 статті 121 КК України та призначив покарання, яке, на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, а також підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, колегія суддів не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3