Справа №573/1197/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/111/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 573/1197/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2021 щодо відмови в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього положення п. 5 ч. 1 ст. 80 КК у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а в разі неможливості застосування давності виконання вироку суду, постановити ухвалу, якою замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що порушує Конституцію України, чинне національне законодавство та його права як засудженої особи. Зазначає, що з його клопотання вбачаються факти та мотиви щодо застосування строків давності виконання вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007, які вже сплинули і в жодному разі не йдеться мова про несвоєчасне його виконання.

20.07.2021 до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , в якому він просив застосувати до нього п. 5 ч. 1 ст. 80 КК та звільнити від відбування покарання по закінченню строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007, мотивуючи тим, що він відбув більше 18 років 7 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим закінчився п`ятнадцятирічний строк давності виконання вироку. Також просив замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2021 відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання засудженому. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 набрав законної сили, засуджений відбуває покарання, тому відсутні підстави для висновку про не своєчасне виконання вироку суду і як наслідок можливого застосування положень ст. 80 КК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання засудженого, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зокрема, відповідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. Кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 ОСОБА_8 було засуджено за п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190, 70, 71 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.10.2007 вказаний вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

Відповідно розпорядження вирок апеляційного суду набрав законної сили 16.10.2007 та звернутий до виконання, а засудженому ОСОБА_8 компетентним органом визначено відбувати призначене покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)».

На теперішній час засуджений ОСОБА_8 тимчасово переведений до Сумського СІЗО для розгляду скарг і клопотань, поданих ним в порядку виконання вироку та з інших підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав про звільнення ОСОБА_8 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, оскільки з дня набрання чинності обвинувальним вироком він був звернутий до виконання і виконується у передбачений кримінальним процесуальним законом строк і спосіб, що унеможливлює застосування ст. 80 КК, тобто застосування давності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про заміну засудженому ОСОБА_8 довічного позбавлення волі на позбавлення волі із визначеним строком, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК), а законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

До 06.11.2022 законодавство України не передбачало можливості застосування до осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі положень ст. 81 («Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання») і 82 КК («Заміна покарання або його невідбутої частини більш м`яким»), про свідчить, крім іншого, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021, яким ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

У подальшому ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-IX від 18.10.2022 (набрав чинності 06.11.2022) були внесені зміни у ст. 81 («Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання») і 82 КК («Заміна покарання або його невідбутої частини більш м`яким»), яка визначила умови умовно-дострокового звільнення та заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зокрема, відповідно ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КПК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а згідно ч. 1, 3, 5 і 6 ст. 82 цього Кодексу покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КПК.

Таким чином, починаючи з 06.11.2022 законодавець визначив порядок звільнення від покарання умовно-достроково та заміни покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому судове рішення, яке було ухвалене судом першої інстанції є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, внаслідок чого ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2021 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4