Провадження № 1-в/461/24/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку та скасування арешту,

в с т а н о в и в:

засуджений ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням, в якому просить звільнити його від відбування частини невідбутого додаткового покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2013 та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013 у справі №1304/10088/12. Окрім цього, просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який був накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно від 22.08.2012 старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що 25.03.2013 його було засуджено вироком Галицкого районного суду м.Львова, а саме визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013 даний вирок змінено, його дії перекваліфіковано з ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.307 КК України та пом`якшено покарання до трьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Основне покарання у виді позбавлення волі він відбув повністю. Вказує, що він є особою з інвалідністю другої групи по зору, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_2 та є співвласником даної квартири. Вказана квартира згідно свідоцтва про право власності, належить на праві спільної часткової власності йому, його матері ОСОБА_6 , батькові ОСОБА_7 та братові ОСОБА_3 , який теж є інвалідом третьої групи загального захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер. Після його смерті, вони звернулись до нотаріальної контори для переоформлення документів з питання спадкування частки квартири після смерті батька, однак отримали відмову, оскільки відповідно до витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на їх квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешт з 05.09.2012. Підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно від 22.08.2012, заявник ст. слідчий Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 . З відповіді Личаківського ВДВС м.Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.01.2024 №279, вбачається, що згідно даних АСВП, на виконання виконавчий лист у кримінальному провадженні щодо конфіскації майна (квартири) до виконавчої служби не надходив станом по 03.01.2024. Зважаючи на ці обставини, починаючи з 2012 року ні він, ні інші співвласники не можуть вчиняти будь-яких дій, що пов`язані з їх власністю, у зв`язку з накладеним арештом на квартиру. З питання скасування арешту на майно, до Галицького районного суду м. Львова він вже звертався неодноразово, однак ухвалами від 26.12.2019, 30.01.2019, 20.10.2023 та 05.12.2023 було відмовлено у задоволенні його клопотання. Із покликанням на ст. ст. 170, 535 КПК України, ст. 80 КК України та ст. ст. 48, 152 КВК України, вважає, що наявні підстави для звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна та скасування арешту на квартиру у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, оскільки він основне покарання відбув повністю, від призначеного додаткового покарання не ухилявся, тому відсутні будь-які підстави для зупинення чи переривання перебігу давності виконання вироку в частині додаткового покарання. Також заявник зазначив, що накладений арешт на квартиру у 2012 році ставить не тільки його, а і його сім`ю (інших співвласників квартири) у скрутне становище, а саме жодних дій з нерухомим майном вчинити не можуть, зокрема оформити спадщину після смерті батька.

Під час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_3 підтримав таке та просив задовольнити.

Прокурор не заперечила щодо клопотання засудженого ОСОБА_3 , оскільки дійсно строки давності виконання вироку закінчились.

Заслухавши пояснення засудженого та прокурора, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №1304/10088/12, постановою старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 від 22.08.2012 накладено арешт на майно ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого 11.03.1997 Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Згідно з інформаційною довідкою №363060565 від 24.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 05.09.2012 Першою львівською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження за №12952087, тип обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , на виконання зазначеної вище постанови старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 від 22.08.2012.

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2013, який змінено ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013, перекваліфіковано дії ОСОБА_3 по епізоду 11.07.2012 із ч.2 ст. 307 КК України на ч.1 ст.307 КК України, та засуджено за цією частиною та статтею до трьох років позбавлення волі; пом`якшено призначене ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_3 три роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно із матеріалами кримінального провадження, виконавчий лист №1304/10088/12 в частині виконання додаткового покарання, а саме конфіскації майна засудженого ОСОБА_3 , 27.12.2018 був скерований на виконання у Личаківський ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом з тим, у відповідь на запит суду щодо виконання зазначеного виконавчого листа, надійшла відповідь про те, що по вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем 21.09.2019, керуючись п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки згідно даних виконавчого документа строк пред`явлення до виконання до 02.07.2016, строк пред`явлення до виконання пропущено.

Таким чином, із зазначених вище матеріалів вбачається, що на виконанні у органах виконавчої служби не перебуває виконавче провадження щодо конфіскації майна засудженого ОСОБА_3 , відтак додаткове покарання згідно з вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2013, який змінено ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013, не виконано. Однак зареєстрованим є обтяження Першої львівської державної нотаріальної контори за № на підставі постанови слідчого від 22.08.2012, у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15, викладеного у постанові від 24.12.2015 року, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання та кримінального провадження справи, вирок Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2013, який змінено ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013, в частині виконання додаткового покарання - конфіскації майна засудженого ОСОБА_3 не був виконаний протягом 10 років, засуджений ОСОБА_3 не ухилявся від відбування покарання, призначеного йому за вказаним вироком, оскільки таке виконання не залежало від його волі, а винятково від дій органів та посадових осіб державної виконавчої служби, тобто, відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу давності виконання вироку.

Відповідно до ст. 48 КВК України виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного вище, дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.

Питання звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а також питання скасування арешту на майно засудженого, яке підлягало конфіскації, належать до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а тому дане питання підлягає вирішенню відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України (інші питання).

Враховуючи вищенаведене, оскільки встановлений законом строк давності виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна закінчився, суд приходить до висновку про те, що слід звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання, призначеного йому 02.07.2013 Апеляційним судом Львівської області у виді конфіскації майна та скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_3 постановою старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 від 22.08.2012, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки на даний час відпала потреба у застосуванні арешту зазначеного майна засудженого.

Керуючись ст. ст.170, 174, 537, 538, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

клопотання засудженого ОСОБА_3 задоволити.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2013, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013, у справі №1304/10088/12.

Скасувати арешт на майно ОСОБА_3 , накладений відповідно до постанови старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про арешт майна від 22.08.2012, та зареєстрований 05.09.2012 Першою львівською державною нотаріальною конторою, як обтяження за №12952087, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 13.02.2024

Суддя ОСОБА_1