ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 Справа №607/17032/23

Провадження № 1-кп/607/2106/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0001384 від 08.06.2023внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, неодруженою, працюючого фізичною особою-підприємцем, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Верховною Радою України 24.02.2022 року прийнято Закон України ''Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні'' №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який надалі неодноразово продовжено, в останнє з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб. Поряд з цим, Указами Президента України ОСОБА_5 строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та на даний момент скасований не був.

05.06.2023 року близько 13 години 50 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_2 за добровільною згодою власника ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 05.06.2023 року близько 13 години 50 хвилин ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, скориставшись мобільним телефоном марки ''Redmі'', який належить ОСОБА_6 , та надалі через інтернет додаток ''Приват 24'' перерахував грошові кошти в сумі 10980 гривень на картковий рахунок за № НОМЕР_1 . Після цього, ОСОБА_4 покинув вищевказану квартиру, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 10980 гривень.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК. України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставин, у скоєному щиро розкаявся та просив суворо його не карати. Вказав, що частково відшкодував завдану шкоду та у подальшому бажає відшкодувати завдану шкоду повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем м. Тернопіль Тернопільської області, українцем, громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, неодружений, працює фізичною особою-підприємцем, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з частиною п`ятою статті 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, які пом`якшують покарання згідно із ч.1 ст.66 КК України, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ч.1 ст.67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.

Водночас, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, добровільно частково відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, що свідчить про певне усвідомлення ним протиправності свого вчинку, а також беручи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю один рік, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, речові докази та процесуальні витрати на залучення експерта, відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, 75, 76, 185 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1