ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1967/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000635, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонів Сквирського р-ну Київської обл., громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової служби за призовом, солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу з 4 (2 730) тарифним розрядом військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.02.2014 вироком Сквирського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 156 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 3 роки; 19.10.2016 вироком Дружківського міського суду Донецької області за ч. 4 ст. 407, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. 28.09.2020 звільнений умовно-достроково від відбування покарання з невідбутим строком 1 рік 8 місяців 27 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено до цього часу.

28.12.2022 солдата ОСОБА_5 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_2 (5 отбр).

Надалі, 17.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №315 від 17.03.2023 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу з 4 (2 730) тарифним розрядом.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків.

Однак, під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з особистих мотивів, та з метою тимчасово ухилитись від військової служби без поважних причин, приблизно о 21 год. 00 хв. 26.03.2023, самовільно залишив місце служби - пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

У подальшому, о 23 год. 45 хв. 20.09.2023 солдата ОСОБА_5 було затримано за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе визнав повністю та суду показав, що справді, за обставин, викладених у мотивувальній частині вироку, він, проходячи військову службу, розуміючи свої обов`язки, пов`язані з проходженням такої служби, 26.03.2023, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 . В подальшому 20.09.2023 його було затримано. У вчиненому щиро каявся.

Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_5 у тому, що він, будучи військовослужбовцем (не строкової служби), самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.

Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик не має, є учасником бойових дій, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений добровільно розповів про обставини скоєного і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Крім того, незважаючи на те, що обвинувачений вчинив новий умисний злочин при наявності непогашеної судимості за вчинення умисних злочинів, суд, на підставі положень ч. 2 ст. 67 КК України, вважає за можливе не визнати обставиною, що обтяжує покарання «рецидив злочинів», приймаючи до уваги те, що така обставина не було зазначено в обвинувальному акті як така, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, а також не була вказана прокурором ході судового розгляду.

При цьому суд враховує, що згідно положень ст.ст. 69 75 КК України при вчиненні даного злочину можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та/або звільнення від відбування покарання з випробуванням - не передбачена.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Приймаючи до уваги призначення покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без зміни та утримувати останнього на ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Початок строку відбування покарання відраховувати з 20.09.2023 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя