Справа № 279/814/24
Провадження № 1-кс/279/161/24 У Х В А Л А
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_8 підвестись із землі, при цьому, погрожуючи останньому предметом, що конструктивно схожий на зброю, підняв із землі мобільний телефон потерпілого та наказав останньому дістати вміст з кишень, що останній виконав та передав ОСОБА_5 зв`язку ключів у кількості 5 штук. Після чого, ОСОБА_5 надав команду ОСОБА_8 вийти на проїзну частину вулиці Сосновського, діставши з кишені куркти предмет, що зовні схожий на ніж та почав погрожувати ним ОСОБА_8 .. В свою чергу ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, втік від нападника.
03.02.2024 ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст.ст. 208-211, 213 КПК України було затримано, 04.02.2024 ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, які відповідно до ст.12 КК України ч.4 ст.187 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
З урахуванням наведеного просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити.
Вислухавши слідчого, прокурора, позицію підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання встановлено, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.187 ч.4 КК України, внесено до ЄРДР 03.02.2024 року.
04.02.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.4 ст.187 КК України.
Внесене клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України, його копія вручена підозрюваному в передбачені законом строки.
Клопотання мотивовано тим, що відповідно до вимог ч.5 ст.176, ст.184 ч.1 п.4 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ст.177 ч.1 п.1,3,4,5 КПК України.
Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).
Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» ( рішення від 01.06.2006 р.) Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що він може переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до їх застосування.
Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання в цій частині.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 , встановлено, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, та з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільним та обґрунтованим є на час досудового провадження, оскільки в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово із покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України, у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.131, 132, 176, 179, 193, 194, 196 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці до 05.04.2024 року включно.
Заборонити ОСОБА_5 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.
Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, слідчого або прокурора;
- повідомляти суд, слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування будь-якими засобами з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Зобов`язати Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області негайно поставити на облік ОСОБА_5 .
Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 05.04.2024 року.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти в залі суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити до Коростенського РУП ГУ НП України в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом