Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

3 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003099 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Вельбівно Острозького району Рівненської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_3 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 8 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2023 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.263 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2023 до резолютивної частини вироку внесено виправлення, а саме, виправлено описки в абзацах п`ятому і дванадцятому, в яких вказано про призначення ОСОБА_10 остаточного покарання і міститься рішення про речові докази. Як зазначив суд, правильним вважати остаточно призначене ОСОБА_10 покарання - позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, а грошові кошти в сумі 52 500 гривень (замість 52 500 доларів США) залишити у розпорядженні ОСОБА_11 .

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_9 , вбачається, що він просить вирок суду змінити і звільнити

ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про неповноту судового розгляду, що виразилось у не дослідженні судом матеріалів, наданих сторонами кримінального провадження, які підтверджують, що його підзахисний визнав вину та щиро розкаявся, повністю відшкодував матеріальну, моральну шкоду, а також шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого. Звертає увагу, що навіть прокурор у своїй промові в судових дебатах просив застосувати до ОСОБА_9 положення ст.75 КК України і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, і проти цього не заперечував потерпілий ОСОБА_12 .

Також, на переконання захисника, висновки суду, що ОСОБА_9 має відбувати покарання в умовах ізоляції, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на викладені раніше обставини та дані про особу обвинуваченого, який не судимий, позитивно характеризується, працює, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, один з яких має уроджене захворювання. З цього робить висновок, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Крім того, просить повернути ОСОБА_9 вилучені під час обшуку за місцем його проживання грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та 400 євро, долю яких суд не вирішив, так як вони не відносяться до кримінального провадження, а шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_13 просить вирок суду змінити і на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Також прокурор просить на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і правову кваліфікацію їхніх дій, однак вважає, що, визначаючи ОСОБА_10 остаточне покарання, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ст.70 КК України. Так, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, але призначив більш суворе покарання, фактично, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то, на думку прокурора, суд також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував положення ст.75 КК України, яка підлягає застосуванню, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У той же час обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинувачених, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 і прокурора - в частині зміни вироку щодо ОСОБА_9 ; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині зміни вироку щодо ОСОБА_10 , оскільки вказане питання суд не міг вирішити шляхом внесення виправлень, а апеляційну скаргу прокурора в решті та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 просив залишити без задоволення; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Приблизно на початку листопада 2022 року за невстановлених обставин у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Відшукавши з цією метою ОСОБА_12 та упевнившись у тому, що останній має при собі великі суми грошових коштів, домовились, що ОСОБА_9 повинен був винайти транспортний засіб, встановити маршрут пересування потерпілого ОСОБА_12 та забезпечити зустріч ОСОБА_10 з потерпілим, під час якої ОСОБА_10 повинен був залишатися непоміченим, а у разі, якщо потерпілий або свідки під час вчинення злочину викриють їх спільні дії, вжити заходи для швидкого залишення місця вчинення злочину. У свою чергу, ОСОБА_10 повинен був взяти з собою предмети, за допомогою яких відчинити двері або усунути перешкоди і таємно викрасти грошові кошти ОСОБА_12 без його відома, які в подальшому поділити в рівних частках.

15 листопада 2022 року близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_9 відповідно до відведеної йому ролі прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де мешкає його вітчим ОСОБА_11 , та під приводом поїздки у місто з метою закупівель позичив належний ОСОБА_11 на праві власності автомобіль "Volkswagen T5" д/н НОМЕР_1 . В подальшому близько 08 години ОСОБА_9 прибув на адресу: АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_10 , забрав його і, реалізуючи спільний злочинний умисел, вони разом, відслідкувавши маршрут ОСОБА_12 , прибули за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 2-А, де побачили припаркований автомобіль потерпілого "Toyota RAV4" д/н НОМЕР_2 . Близько 11 години 52 хвилин, перебуваючи поблизу ринку "Tроєщина", розташованого на вул. Електротехнічній, 2-А, в м. Києві, ОСОБА_9 за кермом автомобіля "Volkswagen T5" д/н НОМЕР_1 слідкував за пішим маршрутом потерпілого та в телефонному режимі повідомляв про це ОСОБА_10 , а останній вийшов з автомобіля та слідкував за тим, коли ОСОБА_12 залишить сумку з грошовими коштами в салоні свого автомобіля, щоб за допомогою заздалегідь заготовлених предметів таємно викрасти її.

Однак у ОСОБА_10 , який побачив ОСОБА_12 та зрозумів, що сумка з грошовими коштами знаходиться у потерпілого, і останній не залишив її в салоні свого автомобіля "Toyota RAV4" д/н НОМЕР_2 , виник самостійний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, про що він ОСОБА_9 не повідомляв.

ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, наблизився до ОСОБА_12 ззаду з правої сторони та невстановленим тупим предметом, який був у нього в поліетиленовому пакеті в правій руці, завдав потерпілому кілька хаотичних ударів в область правої скроневої ділянки, правої плечової кістки та лівої кисті, чим вийшов за межі попередньої злочинної домовленості та застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми - перелому основи черепа в ділянці середньої черепної ямки справа, перелому соскоподібного відростку скроневої кістки справа, розриву барабанної перетинки і шкіри у верхнє-передньому відділі зовнішнього слухового ходу кісткової частини, правобічної отогемоліквореї, субарахнаїдального крововиливу у лівій скроневій ділянці, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; закритої травми лівого плеча - синця та набряку м`яких тканин в ділянці лівого плеча, уламкового перелому голівки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; синця, набряку м`яких тканин лівої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Від нанесених ударів ОСОБА_12 був дезорієнтований в просторі та часі, втратив свідомість та впав на землю.

В подальшому ОСОБА_10 , розуміючи, що ОСОБА_12 перебуває в безпорадному стані, ривком зірвав з плеча потерпілого сумку та заволодів його майном, яке перебувало в сумці, а саме: 50 000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 15.11.2022 становило 1 828 430 гривень), 850 000 гривень, паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 , зв`язкою ключів, платіжною картою АТ КБ "ПриватБанк", абонементом "Спорт Лайф", карткою АЗС "ОККО", ідентифікаційним номером, медичним висновком, перепусткою на паркувальний майданчик на ім`я ОСОБА_12 , металічними монетами різного номіналу в іноземній валюті (євро, центи), квитанцією про оплату комунальних послуг, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу "Toyota RAV4" д/н НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 , належного ОСОБА_12 та ключем від автомобіля, посвідченням водія серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_12 Після цього ОСОБА_10 направився у бік зупинки громадського транспорту поблизу ринку "Tроєщина", проїхав одну зупинку і вийшов, де його забрав на автомобілі "Volkswagen T5" д/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 .

Зустрівшись після вчинення злочину з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, йому не повідомляв, так само, як і про тілесні ушкодження, які він спричинив потерпілому. При цьому ОСОБА_9 обізнаний про напад ОСОБА_10 не був, оскільки це було без його відома та поза полем зору. При зустрічі з ОСОБА_9 ОСОБА_10 повідомив, що таємно викрав у ОСОБА_12 270 000 гривень, з яких 110 000 гривень передав ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_10 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав без передбаченого законом дозволу 30 патронів з маркуванням "54.5х39", які відносяться до боєприпасів до бойової нарізної вогнепальної зброї, які переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , і зберігав без передбаченого законом дозволу.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану; та дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану; за ч.1 ст.263 КК України - придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кожним з обвинувачених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого.

Взяв до уваги суд і дані про особи винних, які судимостей не мають, не працюють, посередньо характеризуються.

Доводи в апеляційних скаргах захисника і прокурора, що суд не врахував, що ОСОБА_9 одружений і утримує двох неповнолітніх дітей, непереконливі.

На підтвердження наявності у ОСОБА_9 утриманців сторона захисту докази не надала. Разом з тим, не ставлячи під сумнів ці обставини, колегія суддів звертає увагу, що вони не стали для нього стримуючим фактором від вчинення кримінального правопорушення, яке не було спонтанним і для підготовки до якого, як це слідує з формулювання обвинувачення, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ретельно готувались, адже володіли достеменною інформацією про наявність у ОСОБА_12 при собі великої суми грошових коштів готівкою, маршрут пересування та розпорядок дня потерпілого.

А тому призначене обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу на мінімальні строки, встановлені санкціями відповідних частин статей закону України про кримінальну відповідальність, є справедливим і буде необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ними, так і іншими особами.

Відтак, підстави для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України і, відповідно, зміни вироку, як про це порушується питання в апеляційних скаргах, відсутні.

Крім того, призначаючи ОСОБА_10 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд обрав найбільш сприятливий для нього принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Той факт, що суд у вироку допустив описку, а не неправильно застосував положення ч.1 ст.70 КК України, є очевидним.

Не можуть бути задоволені апеляційні вимоги захисника і про повернення ОСОБА_9 вилучених під час обшуку за місцем його проживання грошових коштів. Жодних даних про вилучення цих грошових коштів сторони кримінального провадження суду не надали, в кримінальному провадженні вони відсутні, у зв`язку з чим це питання може бути вирішене під час виконання вироку в порядку, передбаченому ст.537 КПК України.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора і захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 8 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3