Справа № 732/254/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/630/23
Категорія - ч.5 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000014 від 09.01.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, з професійно-технічною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації (військова частина НОМЕР_1 ), неодружений, дітей не має, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_8 з метою приведення вироку до виконання.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 47 на посаду старшого стрільця механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 22.11.2022 близько 22:00 годин, в порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, п.п. 1,2 ст.1, п.4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, що було визначено в АДРЕСА_2 . 17.02.2023 солдат ОСОБА_8 самостійно прибув до місця служби в АДРЕСА_2 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , старший стрілець механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону солдат ОСОБА_8 внаслідок самовільного залишення місця служби, що було визначено в АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби з 22:00 годин 22.11.2022 по 16.02.2023 включно не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а перебував у м. Чернігів, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст., ст. 75, 76 КК України.

Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні.

Вказує, що місцевим судом при призначенні покарання не враховано в достатній мірі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого та результати досудової доповіді органу пробації.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.,ст. 4, 5 КК України та застосовано вказані статті в редакції, яка діяла на момент винесення вироку, а не на момент вчинення злочину.

На апеляційну скаргу захисника прокурор подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як слідує з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вказані вимоги не виконані, а саме: не викладено повне формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, та докази на підтвердження встановлених судом обставин, у тому числі й показання обвинуваченого.

Зазначені обставини колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом, вирок суду першої інстанції, який мається у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не відповідає вироку суду відносно ОСОБА_8 , внесеному в державний реєстр судових рішень.

Тому, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не здійснює оцінки доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового розгляду, повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідити всі зібрані докази у справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає до задоволення частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Керуючись ст., ст. 376, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2023 щодо ОСОБА_8 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку не оскарджується.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4