справа № 359/4709/23
провадження № 1-кп/361/1093/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000044 від 23.03.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000352 від 08.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

08.09.2023 ухвалою суду продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06.11.2023.

30.10.2023від захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисту поруку.

31.10.2023 від захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисту поруку.

31.10.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.

03.11.2023 в судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не вбачав підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим. Обґрунтування поданого клопотання про продовження утримання обвинувачених під вартою, були ті ж самі, що і попереднього разу. Таким чином, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення не вбачає що відпали будь-які підстави, передбачені ст. 177 КПК України.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 просив суд врахувати що обвинуваченим ОСОБА_4 відшкодовано завдану шкоду у повному обсязі, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 вважає що ризики, наведені прокурором, є надуманими та просив суд заслухати думку осіб, які виявили бажання стати поручителями обвинуваченого ОСОБА_4 .

В судовому засіданні заслухано наступних осіб, які клопотали про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 :

-заступника директора з навчально виховної роботи ОСОБА_13 , який повідомив що ОСОБА_4 навчається в Бориспільському професійному ліцеї за фахом «Слюсар з ремонту колісних автотранспортних засобів. Водій автотранспортних засобів (категорії С)». За період навчання ОСОБА_4 зарекомендував себе як старанний, наполегливий та дисциплінований учень. Завдяки своїм якостям та належним рівнем відповідальності, зарекомендував себе лише з позитивної сторони, тому користується авторитетом серед учнів. У першому семестрі був старостою навчальної групи. Раніше ОСОБА_4 не був помічений у протиправній діяльності, та взагалі не притягувався до відповідальності. Поручитель ОСОБА_13 зобов`язувався у разі необхідності доставляти обвинуваченого в судове засідання, а враховуючи те що поручитель має власне авто, для нього не становить проблеми особисто доставляти ОСОБА_4 в судові засідання. Тому поручитель просив суд обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту;

- ОСОБА_14 просив суд врахувати той факт, що обвинувачений є відповідальною людиною: під час навчання він паралельно працював у поручителя в компанії, яка займається вікнами. Поручитель знайомий з обвинуваченим протягом 3-4 років. За цей час ОСОБА_4 жодного разу не був помічений у крадіжках на об`єктах, де були цінні речі. У будь-якому випадку на обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно впливати з метою перевиховання, а покарати це завжди легко. Поручитель має власне авто, вважає, що є одним з авторитетів для обвинуваченого, тому він має слухати його беззаперечно. Тому поручитель вважає, що варто обрати домашній арешт обвинуваченому:

- ОСОБА_15 , який є класним керівником ОСОБА_4 , просив суд врахувати, що до закінчення навчання в ліцеї залишилось три місяці і дитину не варто позбавляти права на отримання диплому, хочеться щоб він закінчив навчання, отримав спеціальність, хочеться щоб він працював за фахом. Під час навчального процесу поручитель завжди перебуває на зв`язку зі своїми учнями та їх батьками, поручитель знає батьків та сестру ОСОБА_4 , спілкується з обвинуваченим навіть не в межах навчання, тому може гарантувати його порядну поведінку та забезпечити його явку в судові засідання. Також просив суд обрати домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, та просив вибачення у потерпілого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 просив суд змінити запобіжний захід свого підзахисного на домашній арешт або на особисту поруку його родичів матері ОСОБА_8 та діда ОСОБА_16 . Захисник звертав увагу, що суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області не розбираючись обрав обвинуваченому ОСОБА_5 найсуворіший запобіжний захід. Мати обвинуваченого ОСОБА_8 просила суд випустити ОСОБА_5 з-під варти, оскільки кожен день вона потребує його допомоги у зв`язку зі своєю хворобою, так як старша сестра обвинуваченого хворію на шизофренію та не може допомагати по дому.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив обрати більш м`який запобіжний захід та врахувати що вже досить тривалий час перебуває у СІЗО, зрозумів, що порушувати призначений запобіжний захід не потрібно і просив замінити йому

Щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину: за ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, за ч. 1 ст. 304 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років., також суд враховує, що ухвалою Київського апеляційного суду від 27.07.2023 залишено без змін ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.07.2023 щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також суд приймає до уваги, що підозрюваний перебуває під вартою з 24.03.2023, має постійне місце проживання, роботу, навчається, та відноситься до навчання та роботи досить серйозно, що підтверджується показами поручителів, наявні міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, навчання, проживання, за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Крім того на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваний дійсно буде переховуватися.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд не може обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистої поруки, оскільки в судовому засіданні поручителями не доведено, що вони дійсно усвідомлюють який обсяг відповідальності вони на себе приймають. Під час надання показів вони не розуміли, що у разі передачі обвинуваченого на поруки, правоохоронні органи не будуть контролювати обвинуваченого та помилково вважали, що запобіжний захід у виді поруки є тотожним домашньому арешту. В неробочий час, або в час вільний від навчання, поручителі не довели суду що зможуть контролювати обвинуваченого та нести відповідальність за його дії. Тому клопотання захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Однак суд бере до уваги що ОСОБА_4 навчається та паралельно працює, тому, враховуючи вище наведене, зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

Щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справи Wemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12; Yagci and Sargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52).

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

В абз. абз. 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що дане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 за змістом, у частині обґрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним клопотанню від 08 вересня 2023 року щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поданого до суду (том І, а.с. 210-213).

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Всі посилання щодо неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_5 мають формальний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

З огляду на вищенаведене, враховуючи всі сукупності даних про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, з метою запобігання ризику переховуватися від суду, суд приходить до висновку, про можливість застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід, на думку суду, є доцільним та відповідає нормі ст. 181 КПК України, якою визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При зміні запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує, що з 24.03.2023 до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Незважаючи на це ОСОБА_5 продовжував вести протиправну поведінку та порушувати умови запобіжного заходу, що стало наслідком обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Однак в судовому засіданні обвинувачений висловлював жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення та просив вибачення у потерпілого, розкаювався та обіцяв що буде дотримуватись належної процесуальної поведінки. Також зазначив, що після перебування у слідчому ізоляторі усвідомив свою неправильну поведінку, зрозумів, що слід належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, за обіцяв у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт більше не порушувати визначені судом обмеження.

В даному випадку суд вбачає підстави врахувати думку захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , майновий стан обвинуваченого, наявність місця проживання, позиції його законного представника матері, дідуся, обставин застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини самого злочину, а також дисципліновану поведінку під час розгляду справи в період застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає що обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою мав виховний характер до неповнолітнього обвинуваченого.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 176, 183, 194, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №№0000044 від 23.03.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 01.01.2024, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

На час дії запобіжного заходу покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця навчання;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, у разі їх наявності;

4) утриматись від спілкування зі свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_4 ;

В період введення воєнного стану на території України дозволити ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 21.00 год. до 07.00 год. за адресою: : АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 01.01.2024, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду.

На час дії запобіжного заходу покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 21.00 до 07.00 год. без дозволу суду;

2) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

3) утриматись від спілкування зі свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 ;

4) не виїжджати за межі Київської області без дозволу суду;

5) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/навчання;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, у разі їх наявності.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження, прокурору для контролю за її виконанням, та направити ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення в частині обрання запобіжного заходу, в інший частині оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 06.11.2023 об 16 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_17