УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 686/6153/19

провадження № 51-3150ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 серпня 2023 року,

встановив:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Слобода Новоселицького району Чернівецької області та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

08 листопада 2007 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області за

ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;

18 липня 2008 року вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області за

ч. 2 ст. 289, статтями 69, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці;

23 лютого 2011 року вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк призначеного ОСОБА_4 покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду з моменту затримання, тобто з 04 лютого 2019 року по 06 серпня 2019 року включно.

Також вироком вирішено питання щодо початку відрахування строку відбування покарання, процесуальних витрат у кримінальному провадженні та долю речових доказів.

Вироком суду встановлено, що 04 лютого 2019 року, приблизно о 14:15, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поруч із навчально-виховним об`єднанням № 28, що по вул. П. Мирного, 27/1 в м. Хмельницькому, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства. З метою подолання опору потерпілих, обвинувачений одночасно здушив за шиї обох малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та пред`явив вимогу передати наявні у них мобільні телефони. Крім того, з метою подолання опору потерпілих, ОСОБА_4 , в момент передачі йому малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїх мобільних телефонів марки «Lenovo» моделі «А2020а40» та «Lenovo» моделі «А1000» відповідно, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, дістав з кишені свого одягу та приставив до шиї малолітнього ОСОБА_5 ніж, лезом якого спричинив останньому на шиї лінійне садно (подряпину), яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 заволодів належним батькові малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 мобільним телефоном марки «Lenovo» моделі «А2020а40» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 1350 грн, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , на рахунку якої грошових коштів не було та яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, та належним батькові малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_8 мобільним телефоном марки «Lenovo» моделі «А1000», в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , вартістю 526 грн 67 коп., з сім?картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_6 , на рахунку якої було 3 грн та яка матеріальної цінності для батька малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_8 не становить, в силіконовому чохлі чорного кольору, вартістю 80 грн.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 серпня 2023 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2023 року залишено без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить оскаржені судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів касаційної скарги стверджує про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, порушення положень ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) щодо надання оцінки доказам та недотримання судом апеляційної інстанції приписів ст. 419 КПК при перегляді вироку місцевого суду за апеляційною скаргою засудженого.

Зокрема, в касаційній скарзі йдеться про те, що суди як першої так і апеляційної інстанцій не з`ясували чи наявні на мобільних телефонах потерпілих будь-які відеозаписи, які б могли стати причиною конфлікту.

Судом залишено без уваги показання свідка ОСОБА_9 та необґрунтовано взято до уваги показання свідка ОСОБА_10 , який, на думку засудженого, є зацікавленим.

Крім того, засуджений вказує про неврахування судами тої обставини, що на вилученому на місці події ножі відсутні будь-які його сліди, жоден допитаний свідок, окрім потерпілого ОСОБА_5 , не підтвердив наявності в руках засудженого ножа, отже вважає висновки судів про застосування під час події ножа необґрунтованими.

Cтверджує, що мобільні телефони, які вказані у вироку місцевого суду як предмети заволодіння, вилучені у потерпілих через певний час після події, з огляду на що фактично заперечує встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини кримінального провадження в частині заволодіння цими мобільними телефонами.

Засуджений також зазначає про наявність суперечності між поясненнями потерпілого під час слідчого експерименту щодо застосування до нього засудженим ножа та висновком судово-медичного експерта щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень.

У сукупності вищенаведені порушення, на переконання засудженого, свідчать про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 187 КК та наявність підстав до його виправдання.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається зі змісту доданого до касаційної скарги вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, зроблено з дотриманням правил безпосередності дослідження доказів, на підставі з`ясування обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 КПК та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так, винуватість засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину була встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом, а також інших доказів, зокрема: показань малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 - батька малолітнього ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 - батька малолітнього ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протоколу огляду місця події від 04 лютого 2019 року з долученою до нього фототаблицею, висновку судово-медичного експерта № 101 (експертиза розпочата 15 лютого 2019 року та закінчена 25 лютого 2019 року), висновку експерта № 3.3-0012:19 від 27 лютого 2019 року, протоколу пред`явлення предметів для впізнання за фотознімками від 06 лютого 2019 року за участю малолітнього ОСОБА_5 , протоколу пред`явлення предметів для впізнання за фотознімками від 06 лютого 2019 року за участю малолітнього ОСОБА_6 , висновку експерта № 12.1-0102:19 від 13 лютого 2019 року, висновку експерта № СУ?19/123-22/7449-КТ від 26 жовтня 2022 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2019 року та відеозапису такої слідчої дії.

Досліджені судом докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.

Характер, локалізацію, час та механізм утворення тілесного ушкодження, спричиненого малолітньому потерпілому ОСОБА_5 , а також ступінь його тяжкості суд встановив на підставі висновку судово-медичного експерта № 101, за змістом якого таке ушкодження може утворитися від дії тупо-загостреного чи гострого краю плоского твердого предмету, за механізмом «притискання-тертя» чи «тертя», про що свідчать характер і локалізація цього ушкодження.

На підставі показань малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_10 , даних протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновку судово-медичного експерта, які за висновками суду узгоджуються між собою та іншими доказами, суд спростував позицію сторони захисту про те, що у засудженого не було наміру на заволодіння мобільними телефонами потерпілих і він не спричиняв порізу на шиї потерпілому ОСОБА_5 .

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, встановлено на підставі показань малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також сукупності інших допустимих доказів, які підтверджують встановлений перебіг подій і форму нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства.

На підставі вищезазначених доказів судом встановлено, що засуджений обхопив обох потерпілих руками за шию і наказав віддати мобільні телефони та запитав чи є коди, далі наказав ОСОБА_5 підняти голову, після чого приставив до його шиї ніж та став розглядати телефони, які утримував в іншій руці, і при цьому здійснив поріз шиї останнього. Зазначені обставини, за змістом вироку, підтверджені й протоколом слідчого експерименту від 26 лютого 2019 року.

Про наявність у засудженого під час вчинення злочину ножа йдеться й у показаннях свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що 04 лютого 2019 року, приблизно о 14:20, неподалік школи він помітив малолітніх потерпілих із засудженим ОСОБА_4 , який явно перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього відчувався відповідний різкий запах. При цьому, засуджений тримав ОСОБА_5 за шию, а ОСОБА_6 стояв навпроти них та плакав. Від ОСОБА_6 він дізнався, що у засудженого ніж і він забрав мобільні телефони у дітей. Коли ж він звернувся до ОСОБА_4 , то останній спочатку йому повідомив, що потерпілі, це його друзі і вони граються, а потім став поводитись агресивно та, схопивши дітей за шиї, сказав, що вони йдуть і щоб він їх не переслідував. Далі, на вимогу ОСОБА_10 засуджений дістав з кишені мобільні телефони потерпілих і намагався втекти, однак отримав від свідка декілька ударів від яких присів, а мобільні телефони при цьому впали на землю. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підібрали свої телефони та втекли. Далі засуджений намагався дістати ніж з правого рукава, але не встиг, оскільки ОСОБА_10 викрутив йому руку та витрусив ніж на землю.

Під час судового провадження було з`ясовано усі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, у вироку, відповідно до ст. 374 цього Кодексу зазначено формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановлено і зазначено місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, а також наведено докази, на яких ґрунтується висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 . При цьому наявні в кримінальному провадженні докази досліджені районним судом в повному обсязі, їх достатньо для вирішення питання про винуватість особи у вчиненні інкримінованого правопорушення. З урахуванням наведеного, вчинений ОСОБА_4 злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 187 КК.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2023 року за апеляційною скаргою засудженого, керувався приписами статей 404, 405 КПК та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до її задоволення.

Згідно з положеннями ст. 419 цього Кодексу в ухвалі апеляційного суду, за результатом перегляду в межах і в порядку, визначених приписами статей 404, 405 КПК, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, наводяться мотиви, що спростовують її доводи.

З долученої копії оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що під час перегляду вироку місцевого суду він дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі засудженого, та із зазначенням достатніх мотивів постановленого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін.

Здійснивши перегляд в межах, визначених ст. 404 КПК, і в порядку, встановленому

ст. 405 цього Кодексу, свій висновок апеляційний суд зробив на підставі аналізу та належної правової оцінки дотримання місцевим судом правил, встановлених статтями 23, 86, 94 вказаного Кодексу, дійшов переконливого висновку про повноту, всебічність та об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження місцевим судом.

Погоджуючись із вироком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, за обставин, установлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності і взаємозв`язку, на підставі чого постановив обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги засудженого щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, спростував їх, обґрунтувавши своє рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо недостатності доказів на обґрунтування наявності складу інкримінованого йому злочину суд спростував на підставі перевірки правильності оцінки наявної у кримінальному провадженні сукупності доказів, покладених в основу обвинувачення, де порушень, передбачених приписами статей 94, 96 КПК, не встановив.

Суд визнав необґрунтованими доводи засудженого про те, що він не залякував малолітніх потерпілих ножем, оскільки такі доводи були спростовані, окрім показань потерпілих, показаннями очевидця події - свідка ОСОБА_10 , який детально розповів при яких обставинах засуджений схопив дітей за шию, як він, викрутивши його руку, витрусив ніж на землю, як засуджений дістав з кишені мобільні телефони дітей і намагався втекти, та як його затримали і викликали поліцію.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про його непричетність до інкримінованого злочину суд розцінив критично на підставі встановлених фактичних обставин кримінального провадження.

В аспекті дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, колегія суддів враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позицію ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладену, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодившись з рішенням місцевого суду.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та доходить переконання, що ухвала апеляційного суду є належно умотивованою й обґрунтованою, за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час постановлення рішення.

Касаційний суд не має підстав піддавати сумніву висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо достатності доказів для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на відсутність тверджень про їх недопустимість та з урахуванням меж касаційного розгляду, встановлених ст. 433 КПК. Аналогічні доводи сторони захисту були належно перевірені апеляційним судом, який у межах, встановлених ст. 404 КПК, та в порядку, визначеному ст. 405 КПК, перевірив повноту судового розгляду і правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції й оцінки доказів.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 187 КК колегія суддів вважає безпідставними.

Розбій (ст. 187 КК) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Злочин, передбачений ст. 187 КК, вважається закінченим з моменту здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Судами попередніх інстанцій на підставі показань свідка ОСОБА_10 встановлено, що під час його бійки із засудженим останній дістав з кишені мобільні телефони потерпілих і намагався втекти, однак отримав від ОСОБА_10 декілька ударів від яких присів, а мобільні телефони при цьому впали на землю. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підібрали свої телефони та втекли. Тобто судами попередніх інстанцій встановлено факт заволодіння засудженим цими мобільними телефонами.

Доводи касаційної скарги щодо того, що вилучення мобільних телефонів у потерпілих відбулось через певний проміжок часу після подій кримінального правопорушення не спростовують правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 187 КК.

Наведені в касаційній скарзі твердження засудженого про упередженість свідка ОСОБА_10 не обґрунтовані жодними доказами, які були предметом оцінки судами попередніх інстанцій, та не підтверджені жодними матеріалами, доданими до касаційної скарги, отже є безпідставними.

З урахуванням висновків судів, які спираються на оцінку сукупності доказів, колегія суддів не приймає до уваги посилання засудженого на відсутність на знарядді вчинення злочину його біологічних та інших слідів.

Засуджений ОСОБА_4 в суді першої інстанції показав, що в момент, коли вчитель фізкультури наніс йому удар та між ними розпочалась боротьба, то у нього з кишені випав ніж.

При цьому, за протоколом огляду місця події від 04 лютого 2019 року з долученою фототаблицею виявлено та вилучено предмет, схожий на кухонний ніж чорно-сірого кольору, розміром 21 см.

Малолітні потерпілі впізнали ніж, який було вилучено за вказаним вище протоколом і яким засуджений ОСОБА_4 погрожував потерпілому ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними протоколами пред`явлення предметів для впізнання за фотознімками від 06 лютого 2019 року за участю малолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Отже, застосування засудженим ножа під час вчинення інкримінованого йому діяння підтверджено сукупністю доказів, допустимість яких у касаційній скарзі під сумнів не ставиться.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали оцінку показанням свідка ОСОБА_9 , який вказав, що засуджений не завдавав потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, є необґрунтованими.

Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, судами встановлено, що свідок ОСОБА_9 не був очевидцем усієї події злочину, а спостерігав за потерпілими уже після того, коли до них підійшов свідок ОСОБА_10 , який затримував обвинуваченого за допомогою перехожих.

Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що цей свідок не був безпосереднім очевидцем нападу засудженого на малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, а отже надав вірну оцінку показанням вищезазначеного свідка, відповідаючи на аналогічні доводи апеляційної скарги засудженого.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що суди не з`ясували чи наявні на мобільних телефонах потерпілих будь-які відеозаписи, як б могли стати причиною конфлікту, то колегія суддів виходить з наступного.

Предметом оцінки судів попередніх інстанцій був висновок експерта № СУ-19/123-22/7449-КТ від 26 жовтня 2022 року за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи мобільних телефонів потерпілих, відповідно до якого в пам`яті мобільного телефону марки «Lenovo» моделі «А1000», IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 фото, відео файлів з датою створення 04 лютого 2019 року, а також інформації про присутність та видалення таких файлів не виявлено. Провести дослідження інформації, яка міститься в пам`яті мобільного телефону «Lenovo-А2020А40» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , не виявилось можливим у зв`язку з непрацездатністю тачскріну екрану телефону. У пам`яті SIM-карти та карти пам`яті вказаного телефону фото, відео файлів з датою створення 04 лютого 2019 року, а також інформації про присутність та видалення таких файлів не виявлено. Таким чином, суди попередніх інстанцій перевірили факт наявності чи відсутності на мобільних телефонах потерпілих будь-яких відеозаписів, як б могли стати причиною конфлікту із засудженим, та дійшли переконання про необґрунтованість відповідних доводів сторони захисту.

Суд касаційної інстанції доводи, зміст яких зводиться до заперечення правильності оцінки доказів на предмет їх достовірності і відстоювання власної версії події, за результатами їх оцінки на предмет достовірності, відмінної від наданої судами, не перевіряє, з огляду на межі перегляду, визначені у ст. 433 КПК.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 , за змістом оскаржених судових рішень та доводів касаційної скарги засудженого, судами першої та апеляційної інстанції допущено не було. Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, на підставі приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 серпня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3