Провадження №1-кп/638/1985/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Харків підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0003153 від 11.12.2023, з обвинувальним актом у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Жашків, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, військовослужбовця за мобілізацією на посаді бойового медика 1-го механізованого взводу 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

13.12.2023 до Дзержинського райсуду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження № 0003153 від 11.12.2023, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України.

Обвинувальним актом, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, висунуто обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, в тому, що ОСОБА_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 129 від 01.04.2023 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та проходив військову службу за мобілізацією на посаді бойового медика 1-го механізованого взводу 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант».

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 години 20.05.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Приписами ст. 28 Статуту внутрішньої служби передбачено єдиноначальність, як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, в тому числі і віддавати відповідні накази.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника,крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби в військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Приписами ст. 4 Дисциплінарного статуту, передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Згідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, незважаючи на вищевказані норми діючого законодавства та будучи достеменно з ними обізнаним, ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Станом на липень 2023 року, особовий склад 1-го механізованого взводу 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання поблизу АДРЕСА_3 .

06 липня 2023 року, близько 18 години 30 хвили. в місці дислокації підрозділу, заступником командира 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , вишикуваному особовому складу 8-ї механізованої роти, у тому числі і молодшому сержанту ОСОБА_3 , усно віддано бойовий наказ - розпорядження №151/ДСК. КСП - ЛОЗОВА від 06.07.2023 командира 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 , а саме : щодо проведення висування особового складу 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону на позиції ротного опорного пункту; проведення штурмових дій щодо відновлення втрачених позицій « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; відновлення втрачених позицій. заступника командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 .

Однак, будучи невдоволений вищезазначеним наказом безпосереднього командира, молодший сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати вищевказаний бойовий наказ начальника, чим підірвав боєготовність та боєздатність 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_3 , за наведених обставин, своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ст. 402 ч. 4 КК України, а саме : непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Після завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду, досягнуто угоди між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_10 про визнання винуватості.

Так 15 грудня 2023 року прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0003153 від 11.12.2023 з одного боку, та обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Дана угода укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Погоджена сторонами угода містить наступні положення :

Обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні, при вищевказаних обставинах, які викладені в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, а саме в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, визнає повністю та зобов`язується без застережливо визнати обвинувачення у вказаному обсязі у судовому засіданні.

Сторони, враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_3 , який раніше кримінальних правопорушень не вчиняв та судимим не був, за місце проходження військової служби характеризується з задовільної сторони, обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують його покарання, беззастережне визнання своєї винуватості, бажання продовжити військову службу, беручи до уваги інтереси суспільства, з урахуванням приписів ст. 69 КК України, погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 необхідного й достатнього для його виправлення покарання, а також з метою попередження вчинення ним нових злочинів, яке є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, замість позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. При цьому, сторони погоджуються, відповідно до приписів ст. 62 КК України, замінити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_3 дає згоду на застосування узгодженого цією угодою визначеного кримінального покарання.

Сторони усвідомлюють та розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

- для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України.

- для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснені та зрозумілі підстави оскарження обвинувального вироку, в разу затвердження угода про визнання винуватості в апеляційному порядку, які визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, які визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Також обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено та зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення; мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є

підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1

КК України.

Суд визнає вказані положення угоди таким, що відповідають вимогам ст. 65 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч. 4 ст. 474 КПК України щодо його права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має при цьому певні права, визначені цією ж статтею; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом роз`яснені прокурору наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , думки захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_4 , які підтвердили суду, що їм зрозумілий зміст роз`яснених судом наведених вище норм та вони просять суд затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості, перевіривши матеріали провадження, угоду, що укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468 - 470, 472 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність її затвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення-злочину, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше кримінальних правопорушень не вчиняв та судимим не був, має постійне місце проживання, за останнім місцем служби характеризується позитивно, на диспансерному обліку в медичних закладає охорони здоров`я не перебуває, а також, відповідно до приписів ст. 66 КК України, пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали.

Протиправні діяння обвинуваченого ОСОБА_3 були зумовлені саме вказаними обставинами та не носили систематичний характер.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_3 обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують його покарання, встановлено не було.

Вказані обставини пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, а тому з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 та обставин вчиненого ним злочину, суд вважає за необхідне призначити основне покарання ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, прийнявши до уваги вказані обставини та положення укладеної угоди про визнання винуватості, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у виді 2 років позбавлення волі та з застосуванням приписів ст. 62 КК України щодо заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на той же строк.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо з застосуванням відносно нього остаточної міри покарання визначеної в угоді про визнання винуватості, яка передбачена ст. 62 КК України, у вигляді 2 років триманням його в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, при призначенні вищезазначеного покарання суд враховує те, що з 24.02.2022 в Державі Україна введено воєнний стан у зв`язку із збройною агресією РФ проти Держави України, обвинувачений ОСОБА_3 після мобілізації та до інкримінованих йому подій, сумлінно виконував свої військові обов`язки, безпосередньо приймав участь в бойових діях, має відповідний досвід ведення бойових дій, бажає і в подальшому захищати цілісність та незалежність Держави Україна, однак в разі призначення йому покарання у виді позбавлення волі, відповідно до приписів п. г ч. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для звільнення його з військової служби, що в даному випадку не буде відповідати меті покарання, яка передбачає не лише кару, а і виправлення засудженого, так і завданням кримінального судочинства, які передбачають правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 31.10.2023 та утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з вказаного числа, та який, як строк попереднього ув`язнення, відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню ОСОБА_3 у строк відбуття покарання з вказаного числа по день фактичного поміщення до дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 374, ч. 1 ст. 475 КПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладену 15 грудня 2023 року.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону, з застосуванням приписів ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на покарання у виді триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 31 жовтня 2023 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення в період з 31 жовтня 2023 року по день фактичного поміщення до дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженого ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1