Справа № 136/1066/19
Провадження №11-кп/801/1080/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000061, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11.03.2019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Липовець Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого підсобним робітником в СВК «Маяк» в селі Медвідка, раніше судимого

-30.01.2017 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт (покарання відбув 30.04.2020),

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) трьох місяців арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Вироком установлено, що ОСОБА_7 маючи непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину проти власності (засуджений 30.01.2017 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт), повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

ОСОБА_7 08.03.2019 о 05 годині 16 хвилин в селі Берестівка Липовецького району Вінницької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходячи по вулиці Лесі Українки з метою заволодіння чужим майном, з адміністративного приміщення СТОВ «Берестівка», що під номером 10 по вищезгаданій вулиці, шляхом вільного доступу таємно викрав камеру відеоспостереження марки «Zet Pro» моделі «ZIP-2122LR3-PF40-C» вартістю 3313 гривень 38 копійок, чим заподіяв СТОВ «Берестівка» майнової шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд взяв до уваги висновок органу пробації, який є неналежним доказом, оскільки викладені в ньому міркування не відповідають фактичним даним про особу винного. Він позитивно характеризується, перебував у лавах Збройних Сил України. Також суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілого. Також суд не врахував думку потерпілого про призначення покарання, який просив його суворо не карати.

З урахуванням наведеного просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі чи ізоляцією із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі. При цьому уточнили вимоги апеляційної скарги та просили змінити вирок, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного місяця арешту.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарги обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині суворості призначеного покарання суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повертаючись до доводів обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання суд зазначає, що санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачені альтернативні покарання, а саме арешт на строк від трьох до шести місяців, обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував тяжкість кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, обставини вчинення злочину, а також особу винного, який вчинив злочин під час відбування покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, протягом 2017 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, з травня 2022 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації, під час якої нагороджений грамотою командира військової частини НОМЕР_1 , на теперішній час тимчасово звільнений від військової служби у зв`язку з проходженням реабілітації внаслідок контузії.

Також судом враховано висновок Вінницького районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 10.05.2023 (а. п. 175-180), яким установлено високий ризик вчинення ОСОБА_7 повторних кримінальних правопорушень та високий ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб.

Окрім того судом установлені як обставини, які пом`якшують покарання винного (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), так і обставина, яка його обтяжує (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння).

Перераховані дані про особу винного у сукупності з обставинами вчинення злочину, його тяжкістю та наслідками дали суду підстави для призначення найменш суворого виду покарання, визначеного санкцією частини статті та в мінімальному розмірі і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання винного.

Висновки щодо підстав призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

За положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

З означеного випливає, що лише формальна наявність обставин, які пом`якшують покарання, без встановлення даних про те, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не може бути підставою для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Встановлені ж у даному провадженні місцевим судом обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у вчиненні злочину, самі по собі не знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а з урахуванням обставини, яка обтяжує покарання, відсутні підстави для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті чи призначення менш суворого покарання, не передбаченого санкцією статті.

Висновки щодо підстав звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, законом про кримінальну відповідальність встановлено перелік покарань, при призначенні яких суд наділений правом вирішувати питання про можливість звільнення особи від його відбування. Такий перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Оскільки призначене ОСОБА_7 покарання у виді арешту не входить до таких покарань, вирішення питання про звільнення особи від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неможливим.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000061, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11.03.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: