1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9469/23 1-кс/335/2919/2023
26 жовтня 2023 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Зарафшан, Бухарської області, Республіки Узбекистан, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2012, 2018 та 2020 років народження, має середню технічну освіту, військовослужбовця Збройних сил України, перебуває на посаді головного техніка батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 286-1 КК України,
Старший слідчий в ОВС ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 -1 КК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 30 вересня 2023 року, приблизно о 18 годині 08 хвилин, військовослужбовець Збройних сил України, головний технік батареї військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 (іноземна реєстрація), здійснював рух по проїзній частині вулиці Центральної в селі Воздвижівка, на території Пологівського району, Запорізької області, зі сторони с. Різдв`янка в напрямку с. Верхня Терса, зі швидкістю не менше 61,6 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах.
В цей же час, по проїзній частині вулиці Гарненької, села Воздвижівка, Пологівського району, Запорізької області, в напрямку перехрестя з вулицею Центральною, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , керуючи двоколісним велосипедом «Україна», здійснював рух велосипедист - малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час руху, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 (іноземна реєстрація) та здійснюючи рух із перевищенням дозволеної швидкості руху у населених пунктах, на перехресті вулиці Центральної та вулиці Гарненької, на території населеного пункту села Воздвижівка, Пологівського району Запорізької області, допустив зіткнення передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 (іноземна реєстрація) з лівою центральною частиною рами велосипеда «Україна» під керуванням малолітньої ОСОБА_7 , 2012 р.н., яка виїхала на вказане перехрестя та почала перетинати проїзну частину вулиці Центральної, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 (іноземна реєстрація).
Своїми діями водій ОСОБА_8 , порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п.12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;
- п.12.9.: «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»
В умовах даної пригоди водій автомобіля «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 (іноземна реєстрація), ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування заходів гальмування при русі з дозволеною швидкістю руху транспортних засобів в населених пунктах.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_7 , 2012 р.н. отримала тілесні ушкодження з якими була госпіталізована до КНП «Запорізька обласна дитяча клінічна лікарня» ЗОР, де ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих травм, померла в лікарні під наглядом лікарів.
Згідно висновку експерта за № 6535 від 03.10.2023, смерть дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів, що призвело до поліорганної недостатності та розвитку шоку.
Таким чином, встановлена наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
20 жовтня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, а згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 : може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Крім того, ОСОБА_4 усвідомлює те, що вчинив кримінальне правопорушення, яке має незворотний характер, оскільки шкода, яка була завдана потерпілому, не може бути усунена, а також що він вчинив вказане кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є кваліфікуючою ознакою, оскільки в результаті його дій, які виразились в керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наступили тяжкі наслідки, а саме загибель особи.
Досудове слідство по вказаному кримінальному провадженні ще триває та маючи можливість вільно пересуватись та вільно залишати місце проживання та місце проходження служби підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати проведенню досудового розслідування, шляхом залишення місця свого фактичного проживання та проходження служби, тим самим призвести до необґрунтованого затягування проведення досудового розслідуванні, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, що дає підстави вважати, що у разі не застосування запобіжного заходу неможливо запобігти зазначеним ризикам.
На даний час підозрюваний ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом в Збройних силах України та бере безпосередню участь у воєнних діях по відбиттю збройного нападу військ російської федерації на сході та півдні України, що може бути використано ним як спробу переховування його від органів досудового розслідування та суду, чим підозрюваний перешкоджатиме встановленню істини по справі, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При обранні запобіжного заходу необхідно взяти до уваги те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, зможе вплинути на обставини, які згідно зі ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та встановлення повних анкетних даних, відомостей щодо місць проживання та контактних номерів телефонів потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, шляхом незаконного впливу на них, шляхом погроз, вмовляння тощо, може схилити останніх давати неправдиві показання відносно обставин кримінального правопорушення, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, варто враховувати й те, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого про явку до органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином, наприклад впливати на швидкість проведення досудового розслідування (затягувати його проведення) мотивуючи неможливістю своєї явки будь яким чином, що являється ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:
- при обранні особистого зобов`язання підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та контролю за виконанням підозрюваним такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинить спроби переховуватися від органів досудового розслідування;
- особи, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за належне виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України під час досудового розслідування не встановлені;
- застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є можливим, оскільки на даний час, у зв`язку з проходженням військової служби та безпосередньою участю у воєнних діях по відбиттю збройного нападу військ російської федерації на сході та півдні України, він не проживає за місцем постійного мешкання.
З метою забезпечення дієвості інституту заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, просили залишити клопотання слідчого без задоволення.
Розглянувши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
20.10.2023 року ОСОБА_4 повідомлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу („Мюррей проти Сполученого Королівства („Murrey v. the United Kingdom). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи („Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства („Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom).
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоровя підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Аналізуючи наведені стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження можливо дійти висновку, що вони містять відомості про ймовірну причетність підозрюваного ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину, натомість на переконання слідчого судді до повноважень якого не входить оцінка доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, тощо, однак така причетність має бути перевірена органом досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження.
Представлені докази на даному етапі не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінального процесуального кодексу України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя не у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує слідчий, виходячи за наступного.
Як вказує сторона обвинувачення, ОСОБА_4 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання у вигляді від 5 до 10 років позбавлення волі, який проходить на даний час військову службу за контрактом в Збройних силах України та бере безпосередню участь в воєнних діях по відбиттю збройного нападу військ російської федерації, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, та шляхом періодичного невиконання вимог слідчого про явку до органу досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, що свідчить про наявний ризики, передбачені пунктами 1,4 частиною першою ст. 177 КПК України.
Ризик передбачений п. 1 ст. 177 КПК України доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування, що також відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Яжинський проти Польщі» («Jarzynski v. Poland», § 43).
Під час розгляду клопотання прокурор має довести перед слідчим суддею наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (ст. 194 КПК України).
Жодні дані (докази) стороною обвинувачення при розгляді клопотання щодо продовження підозрюваним вчинення аналогічних дій та інші, крім наявності обґрунтованої підозри, слідчому судді не надано.
Окрім цього, сторона обвинувачення вказує на ризик ймовірного впливу на потерпілих та свідків, проте вказане твердження можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 , встановлено, що останній має на утриманні трьох малолітніх дітей 2012, 2018, 2020 років народження, мати пенсійного віку, перебуває у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, є військовослужбовцем Збройних сил України, соціально адаптований, раніше не судимий, має грамоту за високий патріотизм, відданість військовій присязі і службі народові України, особисту мужність, самовіддані дії, високу професійну майстерність, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України від командира військової частини.
Отже, долучені до клопотання докази, в своїй сукупності не можуть переконливо свідчити про наявність підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, аналізуючи поведінку підозрюваного під час досудового розслідування, зокрема відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів невиконання обов`язків та доказів ухилення підозрюваного в участі у слідчих діях не надані, слідчий суддя встановив, що останній без застереження виконує покладені на нього обов`язки.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, отже, вважає обґрунтованим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.
Оцінивши в сукупності всі вищезгадані обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_4 та тяжкості висунутої йому підозри і зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись, ст.ст. 177, 178, 179,183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком до 20 грудня 2023 року включно, а саме:
- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утриматися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , положення ч. 2 ст. 179 КПК України, у відповідності до якої, у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом пяти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1