Справа №760/2158/24 1-кс/760/1542/24
СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1.Вимоги клопотання

1.1. Прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, в якому просила накласти арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , для попередження можливої неправомірної реєстрації та відчуження.

1.2. В обґрунтування клопотання зазначає, що Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України щодо можливого замаху на шахрайське заволодіння в особливо великих розмірах невстановленими особами спадковим майном померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі об`єктом нерухомості, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлому, у якого не встановлені родичі.

1.3. За твердженням сторони обвинувачення, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер. За фактом смерті внесені відомості до ЄРДР. Відповідно до інформації КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 15,20 кв.м. на праві власності зареєстрована в рівних долях по 1/2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Згідно з інформацією зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті не заводилась, заповіт відсутній. Під час досудового розслідування осіб, з якими померлий перебував у родинному зв`язку не встановлено.

1.4. Постановою прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 від 25 січня 2024 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024.

1.5. Відтак, з метою попередження можливого неправомірного подальшого відчуження об`єкту нерухомості, яка належатиме територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради або законним спадкоємцям померлого, виникла необхідність у накладені арешту на майно.

2. Рух справи

2.1. 29.01.2024 клопотання надійшло до Соломянського районного суду міста Києва.

2.2. 02.02.2024 судове засідання знято з розгляду у звязку з неявкою учасників справи.

2.3. 07.02.2023 прокурор в судовому засіданні просила клопотання задовольнити з підстав, викладених в клопотанні. На питання відповіла, що дане кримінальне провадження зареєстровано після самостійного виявлення нею кримінального правопорушення. На переконання прокурора, смерть особи, власника квартири, у якоі відсутні прямі родичі, відсутній заповіт апріорі свідчить про те, що такою квартирою після смерті власника виявлять бажання протиправно заволодіти сторонні особи, як наприклад та особа, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Померлий похований за державний кошт і жодна особа з приводу перепоховання не зверталася, тому, на думку прокурора, є всі підстави стверджувати, що наявні ознаки вчинення конкретного кримінального правопорушення.

3. Правове обґрунтування

3.1. Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41).

3.2. У відповідності до положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

3.3. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі наведеної вище статті 1 Першого протоколу.

3.4. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п.69, 73, Series A N 52).

3.5. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).

3.6. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.16 КПК України).

3.7. Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

3.8. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

3.9. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

3.10. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

3.11. Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

3.12. Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

3.13. Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

3.14. Частиною 2 ст.173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; крім того можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

3.15. Відтак, правомірність та обґрунтованість такого арешту визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами кримінального правопорушення, що розслідується, та належним мотивуванням клопотання.

3.16. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

3.17. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

3.18. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України неявка слідчого та/або прокурора в судове засідання з розгляду такої скарги або клопотання, за умови належного повідомлення останніх про дату, час та місце розгляду скарги не є перешкодою для розгляду скарги.

3.19. Згідно із ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

3.20. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (ч.2 ст.22 КПК України).

3.21. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

4. Встановлені судом обставини та оцінка доказів.

4.1. Судовим розглядом встановлено, що Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

4.2. 09.01.2024 до ЄРДР внесено відомості у зв`язку із самостійним виявленням прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, короткий виклад обставин: Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва отримано інформацію щодо можливого замаху на шахрайське заволодіння в особливо великих розмірах невстановленими особами спадковим майном померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі об`єктом нерухомості, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлому, у якого не встановлені родичі.

4.3. Відповідно до копії актового запису про смерть №13552 від 02 серпня 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер приблизно у травні 2023 року.

4.4. Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 08 серпня 2023 року №062/14-10569 (И-2023), квартира АДРЕСА_2 , на праві власності зареєстрована: 1/2 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 17 листопада 1995 року; 1/2 за ОСОБА_4 на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2007 року.

4.5. Дев`ята Київська державна нотаріальна контора листом від 23 жовтня 2023 року повідомило Солом`янську окружну прокуратуру міста Києва, що в нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась та заповіт від імені померлого не посвідчувався.

4.6. Постановою прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 від 25 січня 2024 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024.

4.7. 25.01.2024 прокурор Солом`янської прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулась із клопотанням про арешт майна, що належало померлому ОСОБА_4 , яке надійшло до суду 29 січня 2024 року, у якому просить накласти арешт на весь об`єкт нерухомого майна (квартиру).

4.8. У той же час, з наданих документів вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна (квартиру) по 1/2 частини належить двом особам: померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

4.9. Відтак слідчий суддя, крім іншого, враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб (ч.2 ст.173 КПК України).

4.10. Тобто, накладення такого арешту майна може привести до порушення права мирного володіння 1/2 квартири іншого власника, окрім померлого. Таке обмеження не є розумним та співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

4.11. Крім того, прокурором не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

4.12. На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 09.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1