Номер провадження:1-кп/521/2108/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000611 від 08.09.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Михайлівка Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого:

- вироком Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2010 року за ч.1 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнений 27.11.2013 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 2 роки 2 місяця 17 днів;

-вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 10.07.2020 року за ч.2 ст.146, ч.2 ст.28, ч.2 ст.147, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189, ст.348, ч.2 ст.353, ст.ст.70, 71, 72 КК України до 14 років 1 місяця позбавлення волі;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХІ введено військовий стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжений. Законом затверджено Указ Президента України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні востаннє продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 15 листопада 2023 року).

ОСОБА_4 07.09.2023 приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе «Montana», розташованого за адресою: місто Одеса, пляж Аркадія, 23, познайомився з потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував у приміщенні вищевказаного кафе, після чого вони разом почали вживати алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, при цьому визначив в якості предмета свого злочинного посягання золотий ланцюжок з хрестиком, які помітив на шиї потерпілого ОСОБА_7 та майно, яке знаходилось в чоловічій сумці по типу барсетка, та належала останньому.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно о 23 годині 40 хвилин, більш точного часу не встановлено, цього ж дня, ОСОБА_4 , знаходячись на Аркадійській алеї у м.Одеса побачив, що потерпілий ОСОБА_7 направляється до автомобільної зупинки, з метою замовити таксі та поїхати додому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел, направлений на протиправне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, під приводом підвезти потерпілого ОСОБА_7 додому, заздалегідь викликав таксі «Uklon» та запропонував потерпілому сісти до автомобіля Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору під керуванням ОСОБА_8 , на що останній погодився.

Після чого ОСОБА_4 разом із потерпілим ОСОБА_7 на автомобілі Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору під керуванням ОСОБА_8 поїхали на вулицю Бородинська, 51 у місті Одесі де, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб та тому, що його дії залишаться непоміченими для оточуючих, наказав зупинити автомобіль, та під приводом задоволення природньої потреби (сходити в туалет), вийшов з автомобілю, а водій таксі ОСОБА_8 попросив потерпілого розрахуватися за поїздку. Оскільки з водієм таксі ні хто не розрахувався, то він поїхав у невідомому напрямку, а ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 залишились на вулиці за вказаною адресою.

В цей час ОСОБА_4 , використовуючи фактор раптовості та свою фізичну перевагу над потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення за рахунок обернення на свою користь чужого майна, у період введеного в Україні правового режиму воєнного стану, двома руками схопив потерпілого за воріт сорочки на що потерпілий почав чинити опір та ОСОБА_4 з метою подолання опору з боку потерпілого ОСОБА_7 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілого, в результаті чого потерпілий падаючи потягнув за собою ОСОБА_4 та вони вдвох впали на землю, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна слизової оболонки верхньої губи, садна в ділянках ліктьових суглобів, синців лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_4 , піднявшись та користуючись беззахисним та безпорадним станом потерпілого ОСОБА_7 , який не в змозі був чинити опір йому, зірвав з шиї потерпілого ланцюжок на якому знаходився хрестик, виконані із золота 585 проби, вагою 100 грам, вартістю 161000 гривень, та вирвав у останнього належну йому чоловічу шкіряну сумку чорного кольору, вартістю 1645 гривень, в середині якої знаходилося наступне майно:

-шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 1253 гривни, у якому знаходилися грошові кошти у сумі 21000 гривень, 300 доларів США, (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.09.2023 становить 1 1 250 гривень);

-сонцезахисні окуляри, вартість яких під час судового розгляду встановити не надалось можливим;

-ключі від квартири, документи, а саме: паспорт громадянина України, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Санг Йонг Корандо, д.н.з. НОМЕР_2 , яке видане на ім`я ОСОБА_9 , службове посвідчення, військовий квиток, банківські картки «Ощад банку» та «Приват банку», які для потерпілого матеріальної цінності не представляють.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 196 148 гривень.

Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.186 КК України, а саме за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначених місці та час вчинив вказаний у обвинуваченні злочин. В той день увечорі він перебував у кафе в Аркадії у компанії дівчат, поруч відпочивав потерпілий, який намагався познайомитися з однією з дівчат. Далі він проводив дівчат та повернувся до кафе, де за барною стійкою до нього підійшов потерпілий та вони стали спілкуватися, вживати алкогольні напої, потерпілий замовляв пиво та горілку, вони спілкувалися, випивали, випили багато, та були у стані алкогольного сп`яніння. Під час цього спілкування він побачив на шиї потерпілого золотий ланцюжок, якиий був масивний, при цьому хрестика не бачив, в цей час у нього виник умисел на заволодіння цим майном. Далі запропонував потерпілому поїхати до нього додому та продовжити спілкування, викликав таксі, на що останнівй погодився. Коли доїхали до вул.Бородинської, він зупинив таксі, бо хотів вийти у туалет, таксі трохи відїхало та зупинилося, потім з таксі вийшов потрепілий та сказав, що таксист просить розрахуватися, він відповів, що в нього грошей немає, потерпілий також не став платити за таксі, тому таксі поїхало. В цей час між ним та потерпілим виникла розмова щодо оптали за таксі, вони стали сперичатися та він наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, потерпілий став падати та схопив його і вони упали разом на землю. В цей час він схопився рукою за ланцюжок на шиї потрепілго, який розірвався та залишився в його руці. Одночасно з цим він почув звук, як щось металеве впало на землю, тому зрозумів, що це був хрестик або кулон. Також він схопив сумку - барсетку потерпілого, яка була у нього на руці та втік. В подальшому забрав усі гроші з барсетки, а саму барсетку з документами та ключами викинув. Визнає, що саме від його дій завдано матеріальну шкоду потерпілому, та хрестик потерпілого було зірвано саме ним одночасно з ланцюжком, але він загубився. Гроші витратив на власні потерби, а золотий ланцюжок віддав свому батькові.

У вчиненому щиро кається та просить врахувати, що він у повному обсязі відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, вибачився перед ним, тому останній не має до нього претензій, добровільно повідомив працівникам поліції де знаходиться ланцюжок, який було повернуто потерпілому, для себе зробив відповідні висновки, бажає змінити своє життя, ставши на шлях виправлення. Просить суворо його не карати, бо є єдиним фактичним опікуном свого хворого батька - інваліда 1ї групи, який потребує сторонньої допомоги, бо не має обох ніг. Також перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, але мати дитини зареєстровалася як мати-одиначка, тому він офіційно батьком дитини не записаний. Працював неофіційно на будівництві.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив врахувати, що обвинуваченим йому у добровільному порядку відшкодовано матеріальну та моральну шкоду у загальній сумі 114000 грн., тому жодних претензій до обвинуваченого він не має, просить врахувати це при призначені покарання, яке вирішити на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого кримінального правопорушення, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого, речових доказів, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення інкриміноване обвинуваченому відносяться до категорії тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, наявність у обвинваченого суспільних зв`язків.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення ним злочину у станні алкогольного сп`яніння.

Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше судимий, покарання за попереднім вироком відбув у повному обсязі, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має батька - інваліда 1ї групи безстроково, який потребує сторонньої допомоги відповідно до довідки МСЕК. Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та його щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченого своєї протиправної поведінки та ставлення до вчиненого, готовність нести за це відповідальність, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому у повному обсязі, повернення майна та документів потерпілому, наявність обставин, що пом`якшує покарання та що обтяжують покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Отже призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю не менше двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги, що наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, а саме те, що він в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, добровільно відшкодував збитки, позицію потерпілого щодо відсутності у нього жодних претензій до обвинуваченого та призначення обвинуваченому покарання, позиції сторони обвинувачення та захисту, особу обвинуваченого, який має батька інваліда 1ї групи, який потребує сторонньої допомоги, тому приходить до висновку можливим призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі санкції статті, а також виправлення обвинуваченого без відбування покарання із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, сприятиме виправленню та вихованню особи в дусі додержання законів України, формування у неї законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, що мають негативні юридичні наслідки.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинуваченого було затримано 14.09.2023 року в порядку ст.208 КПК України та обрано стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15.09.2023 року, тому згідно вимог ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 14.09.2023 року по 13.12.2023 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 373,374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з 13.12.2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 скасувати, звільнивши його з-під варти негайно.

Відповідно до вмиог ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 14.09.2023 року по 13.12.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-три DVD-R диски із записом повідомлення про злочин, з фотознімками пересування автомобіля, відеозаписом головного входу до Аркадії у м.Одеса - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження;

-ланцюжок з металу жовтого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 , картку Приват Банку № НОМЕР_5 , картку Ощад Банка № НОМЕР_6 , посвідчення головного державного інспектора Головного управління ДПС в Одеській області на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_7 , чоловічу сумка чорного кольору та гаманець чорного кольору - повернути ОСОБА_9 , скасувавши арешт ланцюжка, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеса від 19.09.2023 року;

-планшет «Samsung ТАВ 81», серійний номер: НОМЕР_8 ; планшет «APPLE» сірого кольору, який знаходиться в заблокованому стані; мобільний телефон «Redmi Not 8 Pro» чорного кольору, ІМЕЙ: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; мобільний телефон «Айфон 14» синього кольору, який знаходиться у заблокованому стані; мобільний телефон «Айфон 14» синього кольору, який знаходиться у заблокованому стані; мобільний телефон «ОРРО» чорного кольору, який знаходиться у заблокованому стані; мобільний телефон «Ерго», у корпусі чорного кольору, які зберігаються у камері збереження речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - повернути за належністю та речі ОСОБА_4 : футболку білого кольору «Пума», спортивні штани чорного кольору, чоловічу барсетку чорного кольору, які зберігаються у камері збереження речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, квитнація № НОМЕР_11 від 13.10.2023 року - повернути ОСОБА_4 , скасувавши арешт зазначеного майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеса від 22.09.2023 року.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1