УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ

«Вознесенська виправна колонія №72»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що суд не взяв до уваги, що він у вчиненому злочину розкаявся, приймає участь у суспільно-корисному житті виправної установи, виконує ремонті роботи та роботи з полегшення комунально-побутових умов відділення, дбайливо ставиться до майна вправної установи, а те, що він не працевлаштований, вважає, що це вина керівництва ДУ «Вознесенської ВК №72» і саме керівництво зобов`язано його працевлаштувати.

Вказує, що відбув 1/3 строку призначеного покарання, за характером спокійний та врівноважений в побуті охайний та дисциплінований.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

04.05.2023р. засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ВК №72, звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Розгляд справи проводився без участі засудженого на підставі ч.5 ст.539 КПК України, оскільки він клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не заявляв, про час та місце слухання справи був повідомлений через адміністрацію установи відбування покарання. Прокурор та представник ДУ ВК №72 заперечували проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що засуджений має 11 стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку та 2 заохочення, офіційно ОСОБА_5 не працевлаштований, характеризується посередньо.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 та його поведінка за період відбування покарання не свідчать про доведення його виправлення та наявність всіх визначених ст.81 КК України підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 23.02.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 01.04.2021 року, кінець строку 23.01.2025 року.

Згідно з характеристикою від 09.05.2023 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.10.2019 року. Під час тримання у Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" допустив 3 порушення режиму утримання. Мав 3 стягнення, заохочень не мав.

З 20.04.2021 року відбуває покарання у Державній установі "Вознесенська виправна колонія (№72)". За період відбування покарання характеризується наступним чином. Має 8 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, та 2 заохочення.

21.06.2022 року засуджений розглядався на комісії відповідно до ст..82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено, так як засуджений не став шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 2 заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

02.05.2023 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку ст.81 КК України, засуджений заохочень та стягнень не мав

Загалом за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має 11 стягнень які погашені та зняті у встановленому законом порядку, та 2 заохочення. У майстерні установи не працевлаштований.

Постійно приймає активну участь у суспільно-корисному житті відділення, виконанні ремонтних робіт, та робіт з поліпшення комунально-побутових умов відділення, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Позову за виконавчими листами та за аліментами за особовою справою не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Не прагне до лідерства.

За характером спокійний та врівноважений. Здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому негативному впливу. По відношенню до себе самокритичний, вимогливий та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований, самостійний та витриманий. Своєю поведінкою надає позитивний приклад іншим засудженим. Підтримує зв`язок з рідними шляхом побачень, отримує посилки та передачі. У скоєному злочині, зі слів засудженого, розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині. Вирок суду та призначене покарання вважає справедливим. У характеристиці зазначено, що ОСОБА_5 прагне сумлінним ставленням до праці та поведінкою спокутувати свою провину перед суспільством.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Апеляційний суд також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_5 11 стягнень, які хоча і погашені та зняті у встановленому законом порядку, проте свідчать про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 у ВК 72 не працевлаштований. Характеризується засуджений в ВК 72 посередньо, має лише 2 заохочення. Участі в програмах диференційованого виховного впливу та соціально-корисному житті відділення засуджений не приймав. З матеріалів особової справи вбачається, що раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Крім того, 21.06.2022 року засуджений розглядався на комісії відповідно до ст..82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено, так як засуджений не став шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 2 заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

02.05.2023 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку ст.81 КК України, засуджений заохочень та стягнень не мав.

Так, протягом періоду відбування покарання ОСОБА_5 мав лише 2 заохочення. Натомість стосовно нього було застосовано 11 стягнення за порушення правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань, в тому числі за зберігання заборонених речей, відсутність на перевірці, не виконання команди «відбій», нецензурної лайки в бік представника адміністрації, порушення форми одягу.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. З матеріалів провадження не вбачається, а засуджений ОСОБА_5 не надав в розпорядження суду доказів, які б давали підстави вважати, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Мотиви застосування умовно-дострокового звільнення на які посилається засуджений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі не передбачені чинним законодавством, що виключає можливість для суду звільнити останнього умовно-достроково.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_5 сформованої правослухняної поведінки та не доведення свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає,а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді