ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3034/23
Провадження №1-кп/477/282/24
УХВАЛА

26 січня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000338 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона підозрюється.

Своє клопотання обгрунтував тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, знає про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, що унеможливить її розшук, що створює ризик переховування останньої на цих територіях; на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими обвинувачена могла діяти, отже подальша процесуальна поведінка підозрюваної може мати негативні наслідки для кримінального провадження; зважаючи на дію воєнного стану у державі, може продовжувати злочинну діяльність.

Обвинувачена та її захисник проти клопотання заперечували, посилаючись на його необгрунтованість.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо заявленого клопотання, вивчивши клопотання та матеріали в межах заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.07.2023 року ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2023 року - по 19 лютого 2024 року.

Підставою для обрання та продовження обвинуваченій запобіжного заходу стало наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій під час досудового розслідування.

По кримінальній справі розпочатий судовий розгляд, завершити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

Відповідно до статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації, наведеної у статті 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Під час судового засідання встановлено, що обвинуваченадо затримання не працювала, проживає у житлі, яке винаймає, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Таким чином, суд дійшов висновку про існування ризику того, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченої, перебуваючи на волі вона може переховуватися від суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території, що унеможливить своєчасний та якісний розгляд кримінального провадження судом, а також, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , існує ризик того, що вона може продовжувати злочинну діяльність.

Щодо зазначеного у клопотанні ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про наявність якого свідчить те, що на даний час не встановлене повне коло осіб, з якими ОСОБА_3 могла діяти, суд вважає зазначений ризик не доведеним. Як вже було з`ясовано в підготовчому засіданні, обгрунтовуючи зазначений ризик, прокурор посилався на постанову про виділення матеріалів кримінального провадження від 08 листопада 2023 року. Разом з тим, зі змісту наданої постанови вбачається, що з даного кримінального провадження виділені в окреме кримінальне провадження матеріали за фактом вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України. Разом з тим, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 завершене та обвинувальний акт направлений до суду.

Отже, зібрані під час досудового розслідування докази винуватості обвинуваченої в межах інкримінованого їй злочину визнані органом досудового розслідування достатніми. Про наявність інших кримінальних проваджень, в яких ОСОБА_3 повідомлено про підозру, як зазначено в п.10 ст. 177 КПК України серед обставин, які зобов`язаний оцінити суд, прокурором не зазначено.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. В даному випадку, на стадії судового провадження обгрунтовувати необхідність продовження обраного запобіжного заходу тим, що поведінка обвинуваченої може мати негативні наслідки для іншого кримінального провадження, забезпечуючи тим самим досягнення дієвості іншого провадження, з огляду на положення ст. 131 КПК України, на думку суду є неприйнятними, про що неодноразово вже зазначалось в ухвалах суду про продовження строків тримання під вартою.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, заявлені ризики, а саме: ризик переховування від суду та продовження вчинення кримінального правопорушення, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, що відповідно до ст. 199 КПК України, є підставою для продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 176, 177, 199, 315, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 25 березня 2024 року включно з утриманням її в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня оголошення тексту ухвали, а обвинуваченою з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошений 29 січня 2024 року о 08.50год.

Головуюча суддя ОСОБА_1