Справа № 342/1118/23
Провадження № 1-кп/342/50/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 08.08.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богрівка Богородчанського району Івано-Франківської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 за наступних обставин.

ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_5 та проживає разом з нею у житловому будинку по АДРЕСА_2 . 07.07.2023 близько 07.00 год ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, на грунті сімейно-побутових відносин, вступив у словесний конфлікт із своєю дружиною ОСОБА_5 , під час якого, висловлюючись щодо неї нецензурними словами, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання щодо здоров`я останньої, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки ОСОБА_5 , внаслідок чого остання не втримала рівноваги та впала лівою частиною тіла на бетонну підлогу, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 10.09.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою від 21.09.2023 здійснено перехід від судового розгляду у спрощеному провадженні кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 08.08.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та постановлено здійснювати судовий розгляд за загальними правилами судового провадження, призначено судовий розгляд справи.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України та застосувати щодо нього покарання у виді штрафу.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 не заперечила щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Пояснила, що дійсно ОСОБА_3 спричинив їй тілесні ушкодження. Таку поведінку обвинуваченого пояснила зловживанням останнім алкогольними напоями, зазначила, що на даний час ОСОБА_3 алкоголь не вживає. Претензій до обвинуваченого немає, просилайого суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив про завдання легких тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_5 . Зазначив, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Запевнив, що більше таких дій вчиняти не буде. Просив суд суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просив врахувати, що обвинувачений з потерпілою примирились, остання претензій до ОСОБА_3 немає, просив призначити покарання у виді штрафу з врахуванням того, що його підзахисний працює та має можливість такий сплатити.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілої, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.

Суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, копію паспорта громадянина України; довідки адміністрації КНП «Городенківська БЛІЛ» про те, що ОСОБА_3 не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога; довідку №280 про те, що ОСОБА_3 о 19.40 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, нейтральну характеристику з місця проживання обвинуваченого; довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про перебування на військовому обліку, довідку Городенківської міської ради про відсутність реєстрації за адресою по АДРЕСА_2 , вимогу про відсутність судимостей, копії вироків Городенківського районного суду від 22.12.2021 та 22.12.2022 та копії квитанцій про сплату штафів, копію довідки про доходи ОСОБА_3 за період з 01.08.2023 по 30.09.2023 висновок органу пробації.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України як умисного легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я потерпілої ОСОБА_5 в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі можливе та обвинувачений не становить небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, те, що він раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обставину, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, з якою винний перебуває у сімейних відносинах), а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене, у виді штрафу.

Відповідно до абз.4 п.2 Постанови, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо. Згідно ч. 1 ст. 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 є особою середнього віку, працездатним та працевлаштованим, на підтвердження чого суду надано довідку про його доходи, тому таке покарання буде достатнім заходом примусу, попереджуватиме вчинення ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень .

Суд вважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, ч.1 ст.125 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1