Справа № 504/3136/23
Номер провадження 1-кп/504/669/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Доброслав матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 02.05.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровоград Кіровоградської області, українки за національністю, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення проходила службу на посаді солдата резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 21.01.2023 о 09 год. 00 хв. в умовах воєнного стану, самовільно залишила місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: (адреса у вироку суду не зазначається) та ухилялась від проходження військової служби по 16 год. 00 хв. 26.07.2023, вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовувала на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Незаконно перебуваючи поза місцем служби, солдат ОСОБА_6 проводила час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з використанням обов`язків військової служби. Надалі, 26.07.2023 о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 добровільно та з власної ініціативи прибула до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що знаходиться за адресою: вул. Мечникова, 59А, м. Одеса Одеської області, із щирим каяттям та повідомила про вчинений нею злочин.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (злочині) визнала повністю та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому пояснила, що у 2020 році уклала контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України та проходила її військовій частині НОМЕР_1 . Там вона познайомилася із своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_7 , який проходив військову службу за мобілізацією у цій же частині, за якого в подальшому вийшла заміж. Після одруження вони ще прослужили в 4 резервній роті приблизно півроку, де вона весь цей час була єдиною жінкою серед військових чоловіків. В подальшому, коли її чоловіка ОСОБА_8 перевели в інший підрозділ та примусово вивели з території розташування роти, вона просила командування перевести її до місця проходження служби чоловіком, про що подавала відповідні 16 рапортів про переведення. У зв`язку з тим, що їй не було відомо, де її чоловік, який також самовільно залишив військову частину за новим призначеним місцем проходження служби з метою повернення до її батальйону, вона також покинула розташування роти. Після того, як вона його знайшла, через 2 тижні повернулася до розташування військової частини для подальшого проходження військової служби, але командуванням було відмовлено у її допуску через СЗЧ, тому назад вона вже не повернулася, залишилася із чоловіком. До вчиненого злочину ставиться погано не хотіла нікому проблем. Обвинувачена просила надати їй можливість продовжити проходження служби в Збройних Силах України, разом з чоловіком, щоб боронити та захищати державу.

Судовим розглядом встановлено, що 20.08.2022 громадянкою України ОСОБА_6 (на той момент мала прізвище ОСОБА_9 , яке 24.05.2022 змінила у зв`язку з укладенням шлюбу) укладено контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 , про проходження громадянами України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 (три) роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №162 від 20.08.2023 ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду тракториста автомобільного відділення взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №54 солдата ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) призначено на посаду солдата резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №288 від 29.10.2022 ОСОБА_10 іменовано ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 24.05.2022.

Відтак, з 20.08.2022, тобто з моменту зарахування ОСОБА_6 до списків військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 набула статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочала виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Проте, солдат ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустила їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за таких обставин.

21.01.2023 приблизно о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишила місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою (адреса у вироку суду не зазначається у зв`язку зі збройною агресією рф).

Незаконно перебуваючи поза місцем служби, солдат ОСОБА_6 проводила час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Надалі, 26.07.2023 о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 добровільно та з власної ініціативи прибула до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що знаходиться за адресою: вул. Мечникова, 59А, м. Одеса, із щирим каяттям та повідомила про вчинений нею злочин.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину).

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та діє до теперішнього часу.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 407 ч.5 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватої, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_6 , те, що вона раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується, має вищу освіту, має відзнаки та подяки з боку командування частини, а також й те, що обвинувачена скоїла умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до положень ст. 12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , відповідно до положень ст. 66 КК України являється визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За результатом ознайомлення з досудовою доповіддю на обвинувачену ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000234 від 02.05.2023, підготовленою Одеським РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, судом встановлено, що у обвинуваченої низький ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб та орган пробації вважає можливим виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

В судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачена просила призначити їй більш м`яке покарання, а саме службове обмеження та надати можливість їй проходити надалі військову службу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 69 Кримінального Кодексу України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , а саме: визнання вини, щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, збіг сімейних обставин, що стали підставою для вчинення нею кримінального правопорушення, а саме розлучення із чоловіком, який теж проходить військову службу та з яким вона побралася проходячи військову службу в одній частині, що зумовило не стільки бажання самоусунення від проходження служби та несення військового обов`язку, як бажання проходити службу з чоловіком в одній частині, що, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого. З урахуванням особи обвинуваченої, яка до вчинення кримінального правопорушення раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, її особисті якості, наявність подяк та відзнак з боку командування частини, критичне відношення обвинуваченої до скоєного, запевнило суд в готовності ОСОБА_6 до виправлення та самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено що воно є недостатнім для досягнення мети покарання.

Злочин обвинуваченою вчинено до набрання чинності Законом України № 8271 який унеможливлює при призначення покарання звільнення військовослужбовців від покарання з випробуванням або призначення їм більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією статті (ст.ст. 69,75 КК України).

Таким чином, законодавчо визначених заборон для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Суд враховує зміст ст. 58 КК України, а саме покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

З урахуванням викладеного, за наявності пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного санкцією ч. 5 ст. 407 КК України та призначити обвинуваченій покарання у виді службового обмеження, та згідно ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців із відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків в дохід держави. Саме таке покарання суд визнає достатньою мірою для досягнення мети покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.349, 371-373, 374,615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 58 КК України замість призначеного покарання у вигляді двох років позбавлення волі призначити ОСОБА_6 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1