УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023 Справа №607/18929/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0001631, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та усвідомлюючи міру покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, та під час відбування покарання з іспитовим строком за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року у справі № 602/1033/22, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання за цією статтею у вигляді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України призначено іспитовий строк терміном 3 роки, вчинив тяжке кримінальне правопорушення, не має постійного джерела доходу, та офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, вчинив новий тяжкий злочин в умовах воєнного стану в Україні. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на ще недопитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, так як інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, він може навмисно схиляти потерпілих та свідків до зміни наданих раніше показань, чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

В суді прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотань та заперечень не заявив.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений проживає разом з бабою та має постійне місце проживання. Просить обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання сторін та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долучених до обвинувальних актів. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також прокурором доведено, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Існування вказаного ризику підтверджується тим, що обвинувачений усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі на строк до восьми років, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, та під час відбування покарання з іспитовим строком за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року, він обвинувачується у вчиненні нового тяжкого кримінального правопорушення, не має постійного джерела доходу та офіційно не працевлаштований.

Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, тому усвідомлюючи міру покарання, він може навмисно схиляти потерпілих та свідків до зміни наданих раніше показань, чи до відмови давати показання.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим належним чином покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого стосовно відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою та обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду не надано.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд приходить до переконання, що заперечення сторони захисту спростовуються матеріалами справи та доводами прокурора про продовження існування заявлених ризиків.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, враховуючи хід судового розгляду даного кримінального провадження.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 315, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити, ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 06 лютого 2024 року.

Строк дії ухвали закінчується 06 лютого 2024 року в 23 год. 59 хв.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали.

Копію ухвали вручити сторонам.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи,, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Підготовче судове засідання відкласти до 07 листопада 2023 року 12 год. 30 хв.

Головуючий суддяОСОБА_1