18.01.2024 Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/7738/23
Провадження № 1-в/644/26/24
У Х В А Л А
18 січня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі судді ОСОБА_1 , розглянув подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» про вирішення питання остаточного покарання,
у с т а н о в и в :
У поданні ставиться питання пропризначення засудженому ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків, оскільки при постановленні останнього за часом вироку судом не враховано наявності попереднього вироку.
Учасники судового провадження подали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що в державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» ОСОБА_2 відбуває покарання за вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 21.06.2022 за кримінальне правопорушення, яке було вчинене засудженим 09.03.2022.
Вироком Роменського міськрайонного суду Полтавської області від 07.06.2021 року ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту. При цьому, перший за часом вирок не був врахований судом при ухваленні останнього за часом вироку.

Відповідно до п.11 ч.1 ст 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд зазначає, що застосування в даному випадку щодо засудженого ОСОБА_2 положень ст. 71 КК України, може погіршити становище засудженого, що на стадії виконання вироку суду є неприпустимим.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» пропризначення засудженому ОСОБА_2 остаточного покарання за сукупністю вироків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1