Справа № 296/8817/21
Вирок

Іменем України

22 листопада 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000180 від 02.09.2021 за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

встановив:

31 жовтня 2019 року громадянин ОСОБА_5 з однієї сторони, а з іншої - Міністерство оборони України, в особі Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 уклали контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу, строком на 3 роки.

Відповідно до наказу командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) №28-PC від 28.04.2020 ОСОБА_5 призначено на посаду командира протитанкового відділення розвідувальної роти.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №92 від 30.04.2020 молодший сержант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу зазначеної частини, поставлений на всі види забезпечення та приступив до виконання своїх службових обов?язків.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, 3бройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке оголошене не було.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год. 00 хв. 11 серпня 2021 року не з?явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд не пов?язуючи це із виконанням службових обов?язків до 08 год. 00 хв. 27.09.2021 коли прибув до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов?язків.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_5 обов?язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез?явлення вчасно на службу до військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, суду надав показання, що дійсно залишив військову частину за вищевказаних обставин.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України є доведеною та кваліфікує його дії як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно позиції прокурора, висловленої у судовому засіданні, останній не наполягає на суворості покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України вчинене обвинуваченим за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є учасником бойових дій.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд, беручи до уваги вищеперелічені обставини вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування цього покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України (в редакції закону № 1576-IX від 29.06.2021) та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази відсутні. Підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили немає. Арешт на майно не накладався.

На підставі викладеного, керуючись чч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку в день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1