Справа №950/1752/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1322/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 950/1752/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 02.08.2023 про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки відсутня обґрунтована підозра, дії ОСОБА_7 повинні кваліфікувати за ст. 124 КК, судом не в повній мірі були враховані пом`якшуючі обставини.

В Лебединському районному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, судовий розгляд якого по суті не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 02.08.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії обраного обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.09.2023 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що існують ризики того, що вона може переховуватися від суду та впливати на потерпілого і свідків, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги і просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 4 ст. 199 (глава 18) КПК, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно ч. 5 цієї статті зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини (які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою), які зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то вона згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченої і користується відповідними правами.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_7 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого їй обвинувачення, правильності кваліфікації її дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченої для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що районним судом було безпідставно відмовлено у обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, так як суд першої інстанції в порушення вимог КПК не зазначив, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, оскільки питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, так як потреба позбавлення волі не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги виключно тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою та підстави для його неодноразового продовження.

Ризик переховування від правосуддя також не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тривалого тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08). При цьому необхідно враховувати характер обвинувачуваної, її моральні якості, наявність коштів та інформації про те, що обвинувачена раніше ухилялась від суду тощо. Ці обставини, виходячи із ситуації кримінального провадження, повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що обвинувачена переховуватиметься.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що суди, кожного разу вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби в цьому. З цією метою вони повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. Переконавшись у наявності такої потреби, суд у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення.

Необхідно зауважити, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК).

ОСОБА_7 має середню освіту, постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась та позитивно характеризується за місцем проживання.

Крім того, колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 була затримана в порядку ст. 208 КПК 30.04.2023 о 10:40 і ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 02.05.2023 відносно неї був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.06.2023 без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразового продовжувався, тобто вона перебувала під вартою майже п`ять місяців.

В ході апеляційного розгляду прокурором не було надано колегії суддів будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів про наявність у сторони обвинувачення інформації про негативну поведінку ОСОБА_7 , у тому числі впливу на потерпілого чи свідків, під час перебування останньої під вартою в СІЗО.

Враховуючи наявність ризиків, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, її особу, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставин тривалого застосування до неї найбільш суворого запобіжного заходу, фактичні обставини самого кримінального правопорушення, а також її поведінку під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово зможе на теперішній час забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження по суті та запобігти зазначеним ризикам.

Твердження сторони захисту про відсутність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою є слушними і підлягають задоволенню, оскільки, як зазначено вище, прокурором не було перед апеляційним судом доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Одночасно після скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити начальнику Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури в задоволенні його клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 та застосувати відносно останньої запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло та покладення обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 02.08.2023 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання начальнику Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_12 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 .

Застосувати обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона постійно проживає ( АДРЕСА_1 ) без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_12 .

Встановити строк дії ухвали до 29.09.2023 включно.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченій ОСОБА_7 негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4