Єдиний унікальний номер 185/3430/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Павлограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №

0001037 від 05.11.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця

с. Українка Балаклійського району Харківської області, громадянина

України, одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні

неповнолітню дитину - ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за

адресою: АДРЕСА_1

раніше судимого:

- 05.11.2015 Ізюмським міськрайонним судом Харківської

області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим терміном на 1

рік;

- 17.07.2019 Ізюмським міськрайонним судом Харківської

області за ч. 2 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення

волі, на підставі ст. 75,76 КК України з іспитовим терміном

на 3 роки. Покарання відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 04.11.2022, о 17.30 год., перебуваючи на території приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з хуліганських спонукань, виражаючись нецензурною лайкою, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вступив в конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого почав почергово наносити удари кулаками по голові та тулубу ОСОБА_6 , після чого останній упав на землю. Далі ОСОБА_3 почав наносити множинні удари ногами та руками по тулубу та кінцівках потерпілого ОСОБА_6 та в процесі вчинення хуліганства, ударами ногою в праву гомілку потерпілого ОСОБА_6 спричинив останньому перелом верхньої третини малогомілкової кістки правої гомілки та перелом нижньої третини великогомілкової кістки правової гомілки, що за ступенем тяжкості відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечним для життя в момент спричинення, але викликало тривалий розлад здоров`я.

Далі, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, тримаючи за ноги потерпілого перетягнув його за територію домоволодіння на вулицю Воротного в м. Ізюм Харківської області, де на протязі 15 хвилин продовжив наносити удари руками та ногами по тулубу та кінцівках потерпілого ОСОБА_6 , який в цей час перебував на ґрунті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Додав, що дійсно 04.11.2022 в м. Ізюм по вул. Воротного, він здійснював хуліганські дії у відношенні ОСОБА_6 . У скоєному він щиро кається.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені особою, раніше судимою за хуліганство.

Його дії кваліфікуються за ч.3 ст. 296 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, раніше судимий, не працює, одружений, має маючого на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, вину визнав у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.3 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення останнього до того, що сталося, визнання своєї вини, щире каяття, те, що потерпілий не наполягає на позбавлені волі обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого вона не скоїть нового злочину, та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на наведене, оскільки у застосуванні арешту майна відпала потреба, суд вважає за можливе скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2022.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлений.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2022 на мобільний телефон марки «Росо» модель ХЗ PRO чорного кольору з графічним паролем та чехлом - книжкою чорного кольору, який належить ОСОБА_7 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Росо» модель ХЗ PRO чорного кольору з графічним паролем та чехлом - книжкою чорного кольору, який передано на зберігання ОСОБА_7 - залишити останньому за належністю.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .