Справа № 132/3077/22
Ухвала

Іменем України

04 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 11 травня 2022 року, про застосування примусового заходу виховного характеру відносно малолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Вінницької області, українця, громадянина України, із незакінченої загальною середньою освітою, учня ліцею № 1 Калинівської міської ради Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 , її законного представника - ОСОБА_6 , та представника - адвоката ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_8 , його законного представника - ОСОБА_9 , та захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

представників служби у справі дітей - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представників органу Національної поліції - ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ:

01.12.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусового заходу виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 11 травня 2022 року, відносно неповнолітнього ОСОБА_15 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_15 будучи неповнолітнім, вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин. Так, ОСОБА_15 - 04.04.2022 року близько 18год.24хв. разом із неповнолітніми ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підійшли до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у зв`язку з раптово виниклим конфліктом між ним та неповнолітніми ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останні почали в їх сторону кидати каміння. Вподальшому, ОСОБА_15 після того, як один із камінців влучив йому в ногу, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, хоча за об`єктивними обставинами міг та повинен був їх передбачити, підняв з дороги камінь, та кинув його у напрямку ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , влучивши у голову стоячої поруч неповнолітньої ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої важкої черепно мозкової травми, забою, стискання головного мозку, скальчато-вдавленого перелому лобної кістки, забійної рани лобної ділянки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 66/79/81 від 05.08.2022 року, за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_15 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просила застосувати до ОСОБА_15 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строком на один рік, з підстав, зазначених у клопотанні.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування заходів виховного характеру - ОСОБА_23 в судовому засіданні вказав, що суть даного судового розгляду йому зрозуміла, він дійсно вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України, проти задоволення клопотання про застосування щодо нього заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_22 , не заперечує, та суду підтвердив, що дійсно 04.04.2022 року у вечорі він разом із друзями ОСОБА_16 . ОСОБА_17 , підійшли до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які перебували в іншій компанії, виник конфлікт, під час якого останні почали кидати в них каміння, та один із камінців влучив йому у ногу. Він піднявши цей камінець, кинув його у напрямку ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , однак влучив у голову ОСОБА_21 , яка стояла поруч, після чого злякавшись, він побіг додому.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання - його мати ОСОБА_9 в судовому засіданні просила суд передати сина під її нагляд, пообіцявши забезпечити належний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Цивільний позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Захисник особи, стосовно якої розглядається клопотання - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання та застосування відносно її підзахисного ОСОБА_15 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_22 , яка здатна позитивно вплинути на нього та забезпечити контроль за його поведінкою, строком на один рік.

Потерпіла ОСОБА_24 , її законний представник ОСОБА_25 , та представник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечуючи проти задоволення клопотання та передачі ОСОБА_15 під нагляд матері ОСОБА_22 , строком на один рік, просили суд задовольнити цивільний позов.

Представник служби у справі дітей - ОСОБА_12 , та представник органу Національної поліції - ОСОБА_26 в судовому засідання вважали, що клопотання слід задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевірив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За приписами статті 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 105 КК України, до неповнолітнього зокрема може бути застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною третьою статті 105 КК України визначено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (пункт 3 частини другої статті 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду. Строк нагляду, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до положень частини першої статті 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України. Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.97 КК України; до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України); при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

За роз`ясненнями, викладеними в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.07.2013 року № 223-1134/0/4-13 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у статті 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до глави 29 КПК України та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі статтею 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає встановленим, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ст.128 КК України, яке було вчинено ОСОБА_15 .

Статтею 22 КК України визначено, що кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років. Особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за умисне вбивство (статті 115-117), посягання на життя державного чи громадського діяча, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, судді, народного засідателя чи присяжного у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, захисника чи представника особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, представника іноземної держави (статті 112, 348, 379, 400, 443), умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121, частина третя статей 345, 346, 350, 377, 398), жорстоке поводження з тваринами (стаття 299), умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (стаття 122, частина друга статей 345, 346, 350, 377, 398), диверсію (стаття 113), бандитизм (стаття 257), терористичний акт (стаття 258), захоплення заручників (статті 147 і 349), зґвалтування (стаття 152), сексуальне насильство (стаття 153), крадіжку (стаття 185, частина перша статей 262, 308), грабіж (статті 186, 262, 308), розбій (стаття 187, частина третя статей 262, 308), вимагання (статті 189, 262, 308), умисне знищення або пошкодження майна (частина друга статей 194, 347, 352, 378, частини друга та третя статті 399), пошкодження шляхів сполучення і транспортних засобів (стаття 277), угон або захоплення залізничного рухомого складу, повітряного, морського чи річкового судна (стаття 278), незаконне заволодіння транспортним засобом (частини друга, третя статті 289), хуліганство (стаття 296).

Як встановлено судом, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, ОСОБА_15 виповнилося дванадцять років, а відтак інкриміноване йому діяння було вчинено ним до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

При застосуванні примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України відносно ОСОБА_15 , суд зокрема враховує характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння та його наслідки, дані про особу неповнолітнього та його ставлення до вчиненого.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що неповнолітній ОСОБА_15 вчинив суспільно небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, а також враховуючи обставини даного провадження, суд вважає, що до неповнолітнього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері, яка надала згоду на таку передачу, та яка згідно даних, що її характеризують, здатна забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою.

Примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері, строком на 1 (один) рік, на переконання суду, буде сприяти попередженню вчинення ним нових суспільно небезпечних діянь та забезпечить його належну поведінку у суспільстві.

За таких обставин клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме DVD-R диск із відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження, встановленої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_27 від 10.10.2022 року, долучено до матеріалів даного провадження, після набуття ухвалою законної сили, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати відсутні.

Згідно з положеннями частини другої статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину або іншого суспільно небезпечного діяння, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 1178 Цивільного кодексу України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_28 та адвокат ОСОБА_29 , під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явили цивільний позов до ОСОБА_22 , яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями свого малолітнього сина ОСОБА_15 , який вчинив суспільно небезпечне діяння.

Судом встановлено, що вчинення ОСОБА_15 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України, відбулось внаслідок нездійснення відповідного контролю та належного виховання за малолітнім ОСОБА_15 з боку його матері ОСОБА_22 , а тому остання за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями свого малолітнього сина ОСОБА_15 , який вчинив суспільно небезпечне діяння.

За приписами частини першої статті 129 КПК України, постановляючи ухвалу про застосування заходів виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позивач в судовому засіданні цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.

Цивільний відповідач в судовому засіданні цивільний позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Розглянувши поданий цивільний позов, дослідивши надані докази на його обґрунтування та підтвердження, з`ясувавши позицію сторін, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Завдана внаслідок вчинення ОСОБА_15 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, матеріальна шкода у розмірі 24476грн.93коп. підтверджена документально, а тому виходячи із позиції цивільного відповідача ОСОБА_22 , яка визнала позов в цій частині у повному обсязі, суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням вимог закону та роз`яснень щодо його застосування, суд враховуючи позицію цивільного відповідача ОСОБА_22 , яка визнала наявність моральної (немайнової) шкоди, яка була завдана внаслідок вчинення її сином ОСОБА_15 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла особа, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, та з урахуванням інших обставин у справі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити в сумі 100000грн.00коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст.100, 119, 124, 126, 174, 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_15 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України, примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері, строком на один рік, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 11 травня 2022 року - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Вінницької області, який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України, захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженки міста Калинівка Вінницької області, строком на 1 (один) рік.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме DVD-R диск із відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження, встановленої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_27 від 10.10.2022 року, долучено до матеріалів даного провадження, після набуття ухвалою законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_22 на користь ОСОБА_28 матеріальну шкоду в розмірі 24476грн.93коп., та моральну шкоду в розмірі 100000грн.00коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя