Справа № 642/2225/23
Провадження № 1-кп-/642/266/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000671 від 12.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді старшого навідника 1 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у званні «старшого солдата», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 24.03.2022 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старший навідник 1 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про проведення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту №31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України № 58/2023 з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 р. строком на 90 діб.

Відповідно до приписів ст. ст. 2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вимоги ст. ст. 17,65 Конституції України, ст. 17 закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують, старшого солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.19999 №548-ХІV (зі змінами), ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551- ХІV, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитись гідно й чесно, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядником; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Статтями 129,130,199,216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548- ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 №551- ХІV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військо службовця, не допускати не гідних вчинків.

Так, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією перебуваючи на посаді старший навідник 1 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України 04.03.2023 р. реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості продовжувати несення служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65,68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, самовільно залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 , яке тимчасово розташовувалось у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем мешкання: АДРЕСА_1 не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Зброю і особисті засоби захисту при цьому військовослужбовець залишив на місці несення служби.

14.04.2023 р. старший солдат ОСОБА_4 маючи намір продовжити несення служби, добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомив про себе і вчинений ним злочин, після чого військовослужбовці ХЗВ ВСП доставили його до Другого слідчого відділу (м. Харків) ТУ ДБР у м. Полтаві для проведення слідчих дій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що 04.03.2023р. покинув військову частину через сварку з командиром. Перебував за місцем свого мешкання. Щиро покаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним в повному обсязі дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються, визнавши необхідним у судовому засіданні допитати обвинуваченого, дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченого обвинуваченого.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковані вірно.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, данні про його особу.

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 - є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання судом- не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання, у межах санкції інкримінованої статті, а саме у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 залишити попереднім у виді тримання під вартою.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Витрати по кримінальному провадженню на залучення експерта відсутні.

Питання про речові докази суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 337, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 14.04.2023р.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили, залишити попередній у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 2 ст.394КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано,набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Головуючий: