ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/350/23 Справа № 711/4215/23 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.171 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора захисникаОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038, внесеного до ЄРДР від 28.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме вилучений в ході обшуку 22.06.2023 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на вилучений в ході обшуку 22.06.2023 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони власнику та зацікавленим особам права користуватися та розпоряджатися вказаним майном, на час проведення необхідного огляду даного транспортного засобу, встановивши час проведення такого огляду терміном до 20.07.2023 включно, після чого транспортний засіб повернути власнику.

Задовольняючи вказане клопотання суддя виходив з того, що прокурором наведено достатньо доводів та підстав, про те, що автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000038, оскільки зберіг на собі сліди розслідуваного кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення дієвості кримінального провадження, а також відібрання зразків ДНК та проведення судової дактилоскопічної експертизи, на вказаний автомобіль необхідно накласти арешт, оскільки на переконання слідчого судді з урахуванням обставин і характеру розслідуваного кримінального правопорушення, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення речових доказів, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника та володільця вказаного транспортного засобу.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 30.06.2023 року скасувати в частині накладення арешту на рухоме майно автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів та ухвалити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала постановлена із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням норм процесуального права.

Захисник вказує, що суд першої інстанції не мав законних підстав задовольняти клопотання прокурора про накладення арешту на рухоме майно, так як прокурор в судовому засіданні не довів та не надав належних доказів того, що орган досудового розслідування необхідно час для проведення огляду транспортного засобу до 20.07.2023 року.

Крім того, прокурор не надав постанови про призначення експертизи щодо визначення речовини та вилученої під час обшуку в кримінальному провадженні № 0000038 від 28.01.2023. Також, прокурор не зміг пояснити, які слідчі дії необхідно провести та яке вони мають значення для кримінального провадження, і чому ці слідчі дії не були зроблені працівниками поліції з 22.06.32023 року по 30.06.2023 року, що їм перешкоджало та без доказів взагалі проведення в майбутньому таких дій.

Разом з тим, суд першої інстанції самостійно та безпідставно визначив дату повернення, а саме 20.07.2023 року, хоча на це не було жодних підстав, без документів став на сторону досудового розслідування, що є необхідність у забороні користування ТЗ власнику.

Захисник звертає увагу на те, що вищевказаний транспортний засіб є необхідним для пересування ОСОБА_7 та її дітей по медичних закладах та по особистим справ, що пов`язані з підприємницькою, господарською діяльністю останньої.

Отже, в зв`язку з вище викладеним, захисник вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для кримінального провадження, а також мало місце грубе порушення норм КПК України, грубо порушено право на володіння та розпорядження майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя зазначив, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами судового провадження, слідчими СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000038, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.197-1, ч.2 ст.309 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що в період з 2010 - 2012 років ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розпочали самовільне будівництво капітальних будівель без оформлення будь-якої дозвільної документації за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою домовленістю із іншими невстановленими особами та службовими особами Уманської міської ради, здійснили самовільне захоплення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га, на якій збудували 8 (вісім) будівель, що відповідно до висновку за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 35/23 від 05.05.2023 за своїми об`ємно-планувальними особливостями та конструктивними характеристиками не підпадають під визначення тимчасових споруд, а відносяться до капітальних будівель та являються об`єктами нерухомого майна, переміщення яких в просторі є неможливим без знецінення та зміни призначення.

22.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси проведено санкціонований обшук автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовує ОСОБА_10 , та який, згідно реєстраційної картки ТЗ належить ОСОБА_7 , в ході якого виявлено речовини рослинного походження та тимчасово вилучено автомобіль в якому останні зберігались.

22.06.2023 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000229 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за фактом виявлення та вилучення речовини зеленого кольору, зовні схожу на канабіс, під час санкціонованого обшуку автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користається ОСОБА_10 та який, згідно реєстраційної картки ТЗ, належить ОСОБА_7 .

23.06.2023 року вищевказані кримінальні провадження об`єднано з присвоєнням номеру раніше розпочатого кримінального провадження № 0000038.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 від 23.06.2023, вилучений під час обшуку 22.06.2023 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та поміщено на зберігання до Уманського РУП за адресою: м. Умань, вул. Незалежності, 35.

За змістом ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею не дотримані.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах даного кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вказане в клопотанні майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000038 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. При цьому перевірено наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що розглянувши клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно, безпідставно задовольнивши клопотання прокурора.

Так, частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, а саме автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно реєстраційної картки ТЗ, належить ОСОБА_7 , не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК України та обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення ч.2 ст.171 КПК України до клопотання не додано відповідних копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, прокурор посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, внаслідок чого відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні на те, що є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вказане майно, прокурором не наведено достатніх даних на підтвердження того, що зазначений автомобіль є речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Вказані обставини слідчим суддею при прийнятті рішення про накладення арешту на майно враховані не були.

Апеляційний суд також звертає увагу, що в постанові старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 про визнання вказаного автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні, будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що він відповідає вимогам ст. 98 КПК України, постанова не містить, що свідчить про формальність цього процесуального документу.

Разом з тим, слідчим в даній постанові зазначено, що по даному кримінальному провадженню зазначенні документи мають значення речового доказу, та постановив визнати речовим доказом автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , що також свідчить про формальність цього процесуального документу.

Крім того, як вбачається з копії реєстраційної карти ТЗ автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору 2011 р.в., власник даного автомобіля є ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного доводи прокурора про те, що вказаний в клопотанні транспортний засіб є речовим доказом кримінальних правопорушень, відповідно до ст.98 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами судового провадження.

Апеляційним судом також встановлено, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання прокурора на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в період з 22 червня 2023 року (вилучення вказаного автомобіля) та на момент перегляду ухвали слідчого судді в апеляційному порядку не надано доказів органом досудового слідства про проведення ряду слідчих дій, на які посилається прокурор в клопотанні.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду обставин, апеляційний суд констатує, що на момент розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_7 , а саме транспортного засобу марки VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору 2011 р.в., обмежувальних заходів.

Отже, наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку від 22.06.2023 року, та не можуть бути підставою для порушення права власника майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, шляхом встановлення заборони власнику та зацікавленим особам права користування та розпорядження вказаним майном та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 171, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року - скасувати.

Постановити нову, якою відмовити прокурору відділу Черкаської обласної прокуратури в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3