Справа № 346/2442/22
Провадження № 1-в/346/162/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника органу пробації ОСОБА_4

особи, щодо якої розглядається

подання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Коломийського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 14.09.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,-

в с т а н о в и в :

в поданні зазначено, що засуджений ОСОБА_5 перебуває на обліку у вказаному відділі з 03.11.2022 року, який з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням та покладеними на нього судом обов`язками ознайомлений 10.11.2022 року, про що відібрано відповідну підписку, винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію до вказаного органу пробації.

Незважаючи на проведену індивідуально-роз`яснювальну роботу, ОСОБА_5 не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації 01.02.2023 року, а прибувши 23.02.2023 року (за другим викликом) пояснив, що не з`явився у зв`язку з тим, що забув про необхідність явки, документів, які б підтверджували поважність причин неявки, у нього не має. За порушення порядку та умов відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 в той же день винесено застереження у виді письмового попередження, яке оголошено йому під підпис, повторно роз`яснено порядок і умови відбування покарання та необхідність виконання покладених на нього судом обов`язків.

Однак, ОСОБА_5 належних висновків не зробив та повторно не з`явився для реєстрації до органу пробації 01.03.2023 року. З метою з`ясування причин неявки на його адресу надіслано виклик на 10.03.2023 року та 24.03.2023 року, прибувши за яким 24.03.2023 року він пояснив, що для реєстрації не з`явився, оскільки був хворий, однак, за медичною допомогою не звертався та документів, які б підтверджували поважність причин неявки, у нього не має.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, під час іспитового строку (кримінальне провадження № 0000231 від 29.09.2022 року).

Тому вищевказаний орган пробації просить скасувати звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та направити останнього для відбування призначеного покарання, оскільки він не виконує встановлений судом обов`язок реєстрації, без документально підтверджених поважних причин.

В судовому засіданні представник вищевказаного органу пробації зазначене подання підтримав та просить це подання задовольнити.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він двічі не з`явився до органу пробації для реєстрації оскільки хворів, однак, офіційно за медичною допомогою не звертався, а також через відсутність коштів на проїзд та можливості офіційного працевлаштування. В телефонному режимі він повідомляв працівників пробації про неможливість прибуття для реєстрації. Умислу на ухилення від виконання вироку у нього не було, він не зрозумів наслідки такої неявки.

Захисник в судовому засіданні просить відмовити в задоволені вказаного подання, оскільки ОСОБА_5 не свідомо ухилявся від явки до органу пробації, а через відсутність коштів та його хворобу, що підтвердили свідки. На даний час він виправився, усвідомив свої помилки і надалі не допускатиме таких порушень.

Прокурор в судовому засіданні просить в задоволенні подання відмовити, оскільки згідно з наданими ОСОБА_5 поясненнями, останній не з`явився на реєстрацію за станом здоров`я (що припадало на день його явки на реєстрацію), та відсутністю коштів, умислу щодо невиконання вироку суду, як він ствердив в судовому засіданні, у нього не було. Крім того, запровадження на території України воєнного стану та неможливість офіційного працевлаштування зумовлює брак коштів, що є також поважною причиною його неявки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування звільнення та реального відбуття покарання.

Суд, вивчивши матеріали особової справи засудженого, заслухавши пояснення представника органу пробації, засудженого, захисника, думку прокурора, приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

За змістом ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КВК України якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Судом встановлено, що вищевказаним вироком Коломийського міськрайонного суду від 14.09.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Цим вироком на засудженого також покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України (а.с.2-3).

Судом також встановлено, що з порядком та умовами відбування іспитового строку та покладеними судом на ОСОБА_5 обов`язками останній ознайомлений 10.11.2022 року, про що свідчить відповідна підписка (а. с. 4).

10.11.2022 року винесено постанову про встановлення днів явки ОСОБА_5 на реєстрацію до вказаного органу пробації (перша середа кожного місяця (а.с. 5)).

Згідно з листком реєстрації ОСОБА_5 у встановлені для реєстрації дні не прибув до органу пробації, а саме 01.02.2023 року та 01.03.2023 року (а.с.6).

Відповідно до листа Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 14776 від 21.11.2022 року вказаного дня обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000231 від 29.09.2022 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15- ч. 4 ст. 185 КК України скеровано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с. 7).

23.02.2023 року ОСОБА_5 в письмових поясненнях до органу пробації вказав причини своєї неявки на реєстрацію, що зумовлені тим, що він забув про необхідність явки та перебував вдома, будь-яких документів, які б підтверджували поважність причин неявки на реєстрацію у нього не має (а.с. 9-10).

23.02.2023 року ОСОБА_5 винесено попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, з яким його ознайомлено під особистий підпис (а. с. 11).

24.03.2023 року ОСОБА_5 в письмових поясненнях до органу пробації вказав причини своєї неявки на реєстрацію, які зумовлені його хворобою, однак, за медичною допомогою він не звертався та довідки органу пробації надати не може, документів, які б підтверджували поважність причин неявки, у нього не має (а.с. 12).

Відповідно до правил ч.2 ст.78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Приписами глави 3 розділу IХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 січня 2019 року №272/5 встановлено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, встановлених КВК України, Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження, зазначене в пункті 8 глави 2 розділу IV цього Порядку.

У разі якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.

Згідно зі ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до ч. 6 ст. 166 КВК України у разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 (цивільна дружина ОСОБА_5 ) підтвердила, що він 01.02.2023 року та 01.03.2023 року на прибув на відмітку до органу пробації через відсутність коштів, а також його лікування в домашніх умовах, а ОСОБА_8 (його мати) зазначила, що їй не відомо про обов`язок будь-яких його відміток, а лише підтвердила, що він хворів 01.03.2023 року та лікувався вдома, шляхом консультування з лікарем в телефонному режимі.

Судом встановлено, що на час розгляду даного подання ОСОБА_5 жодного адміністративного правопорушення протягом іспитового строку не вчинив. Однак, він 01.02.2023 року та 01.03.2023 року порушив обов`язки, покладені на нього судом, що є формальною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Порушення в зазначений період покладених обов`язків не свідчать в достатньому обсязі про те, що засуджений не став та не бажає стати на шлях виправлення, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що йому слід надати можливість виконати умови випробування.

Наведені у поданні органу пробації факти неявки засудженого ОСОБА_5 для реєстрації, з урахуванням наданих ним пояснень, не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення та вважатися достатньою підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання. Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є усвідомлені та умисні дії засудженого, вчинені ним саме з метою ухилитися від відбування покарання та від контролю за його поведінкою, що в даному випадку представником органу пробації не доведено.

Статтею 64 Конституції України закріплено, що конституційні права, свободи людей і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.

Також у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде доведена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Відповідно до п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнавати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її вину не буде визнано судом у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Аналогічні висновки Європейський суд подав у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України».

Неможливість встановлення поза судовим розглядом обставин чи самого факту вчинення кримінального правопорушення викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, MessegueandJabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.

Оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом кримінального провадження, в якому він здійснює судовий розгляд, він, відповідно, позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка б ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється. Таким чином, суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, якщо інші діяння особи ще не одержали з боку іншого суду правової оцінки, яка дозволяла б розглядати їх як елементи повторності кримінальних правопорушень.

Ці ж обставини стосуються факту встановлення судом вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що на час розгляду вказаного подання відносно ОСОБА_5 відсутній обвинувальний вирок суду, який би набрав законної сили, його не можливо вважати таким, що вчинив нове кримінальне правопорушення. Жодних доказів того, що ОСОБА_5 визнано судом винуватим у вчиненні інших кримінальних правопорушень і вирок суду набрав законної сили, до суду не надано.

Будь-яких інших доказів на підтвердження невиконання покладених на засудженого обов`язків до суду також не надано.

Тому в задоволенні вказаного подання слід відмовити.

На підставі ст.78 КК України, ч.2 ст.166 КВК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні подання Коломийського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , засудженого 14.09.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1