печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8313/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю сторін:

власника майна - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2023 р. у справі №757/6414/23-к, у кримінальному провадженні №0000707 від 28.07.2022,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2023 р. у справі №757/6414/23-к, у кримінальному провадженні №0000707 від 28.07.2022.

В обґрунтування доводів клопотання, заявник вказує, що є необхідність у скасуванні арешту, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів того, що вказане майно, у межах кримінального провадження №0000707 від 28.07.2022 року, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, також не надано доказів того, що по ньому призначено експертизу.

Також, власник вказує, що кримінальне провадження проходить в рамках 2020-2023 року, а нерухоме майно придбане ще до періоду по якому здійснюється досудове розслідування, що підтверджується документально, а транспортний засіб придбаний 2021 році шляхом особистих заощаджень сім`ї ОСОБА_3 .

З врахуванням зазначеного, володілець майна просить суд:

- скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року (справа № 757/6414/23-к), в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000707 від 28.07.2022 року, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНКПО НОМЕР_1 ), шляхом заборони його відчуження, розпорядження майном:

- квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000

- квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00

- автомобілем MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Володілець майна та її адвокат в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити. Окрім цього, вказали, що ОСОБА_3 є помічником нотаріуса, який посвідчував договір з приводу якого здійснюється досудове розслідування, однак жодного відношення заявник та її майно немає до кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.

16.02.2023, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № №757/6414/23-к, було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном: квартира за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); квартира за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) та на транспортний засіб, який належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном, а саме: MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_3 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що на момент розгляду даного клопотання з доводів та наданих доказів адвоката вбачається, що у слідства було достатньо часу для дослідження обставин, які б свідчити про необхідність арешту майна заявника.

Таким чином, на день розгляду скасування арешту представником власника майна, після постановлення ухвали про накладення арешту, зі спливом часу було доведено відсутність підстав у продовженні даного заходу, з наведених вище підстав.

Також, варто вказати, що власник майна немає статусу у кримінальному провадженні, майно набуте до періоду вчинення кримінального правопорушення, відтак позиція сторони обвинувачення щодо того, що майно є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, на момент розгляду є необґрунтованою та передчасною.

Відтак, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки надані пояснення та докази адвокатом спростовують позицію сторони обвинувачення.

Відтак, версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам, визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000707, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими новими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі № 757/6414/23-к, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000707 від 28.07.2022 року, на майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНКПО НОМЕР_1 ), шляхом заборони його відчуження, розпорядження майном:

- квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000

- квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00

- автомобілем MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1