Справа № 299/3295/15-к
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/9/20, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2017.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, без освіти, непрацююча, одружена, несудима, визнана невинуватою та виправдана у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001), у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченої є склад даних кримінальних правопорушень.

Цивільний позов Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Речові докази: матеріали особової справи № ОР494199 ЦБ/ ПБ 980/7750 по наданню соціальної допомоги при народженні дитини на ім`я ОСОБА_6 залишено у матеріалах кримінального провадження.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що вона 12.10.2007, діючи умисно, шляхом обману, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по вул. Миру, 54 в м. Виноградів, в період робочого часу з 08 по 17 год, всупереч вимогам абзацу 4 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» - «жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має», фактично перебуваючи у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 , з яким вела та веде спільне господарство, умисно повідомила соціальному працівнику неправдиву інформацію, яка була ним внесена в текст заяви від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги»,

-2-

затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 215 від 08.06.2006 про те, що вона являється одинокою матір`ю та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками і в подальшому про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення, про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 12.10.2007. Своїми умисними діями ОСОБА_6 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з жовтня 2007 року по вересень 2015 року, на загальну суму 25261,91 грн, чим завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 25261,91 грн.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вона 12.10.2007, знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по вул. Миру, 54 в м. Виноградів, в період робочого часу з 08 по 17 год, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям, діючи умисно, внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ - заяву від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 215 від 08.06.2006, про те, що вона являється одинокою матір`ю, не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично проживає у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, проте вела та веде спільне господарство, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 12.10.2007, що стало підставою для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям.

Також ОСОБА_6 12.10.2007, знаходячись по АДРЕСА_3 , в період робочого часу з 08 по 17 год, подала до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, завідомо підроблену заяву від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 215 від 08.06.2006, в якій умисно були внесені завідомо неправдиві відомості про те, що вона являється одинокою матір`ю, не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично проживає у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, проте вела та веде спільне господарство, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення, про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 12.10.2007, що стало підставою для прийняття рішення комісією УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації щодо призначення їй соціальної допомоги. Своїм умисними діями ОСОБА_6 , незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації у вигляді заподіяння значної матеріальної шкоди на загальну суму 25261,91 грн.

-3-

Наведені вище дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001) - підроблення іншого документа, який надає права, з метою його використання підроблювачем; ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001) - використання завідомо підробленого документа.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаними обвинуваченнями, суд першої інстанції у вироку зазначив, що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , характеризуються умисною формою вини у формі прямого умислу. Оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, аналізуючи їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченої у їх вчиненні, суд прийшов до висновку, що час, місце, спосіб та інші обставини інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_6 кримінальних правопорушень не знайшли підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що не зверталася до жодних органів з приводу оформлення допомоги на дитину як одинокій матері, ніякі заяви не підписувала, а допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - працівники Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, не надали показань про зазначені обставини. За відсутності інших доказів, суд прийшов до висновку, що заява «Про призначення усіх видів соціальної допомоги» від 12.10.2007 заявника ОСОБА_6 (т. 2 а. к. п. 28, 29), за відсутності інших документів, які б містили відомості про ці обставини, не є достатнім доказом на підтвердження фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 358 КК України, в редакції Закону від 05.04.2001, суд першої інстанції вказав, що поряд із недоведенням часу, місця вчинення кримінальних правопорушень, суд враховує і те, що предметом даного кримінального правопорушення є посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків. Проте, із викладених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 358 КК України, в обвинувальному акті та оголошеного прокурором обвинувачення щодо ОСОБА_6 у судовому засіданні вбачається, що стороною обвинувачення встановлено та інкриміновано ОСОБА_6 підроблення «іншого документа, який надає права», з метою його використання підроблювачем, та використання завідомо підробленого документа, проте яким є цей інший документ, ознаки такого документа, які б відповідали диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України, не викладено.

У зв`язку з наведеним та з посиланням на ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 поза розумним сумнівом, зокрема, не доведено, що в діянні обвинуваченої є склади інкримінованих їй кримінальних правопорушень, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

В апеляційній скарзі прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду від 15.03.2017 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001) та призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001) та за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про незаконність,

-4-

необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_6 вироку, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції необґрунтовано визнав неналежними ряд доказів у кримінальному провадженні та всупереч ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів належних підстав для виправдання обвинуваченої із зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. В порушення вимог ст. 349 КПК України, суд першої інстанції проігнорував пропозицію прокурора, яка була підтримана обвинуваченою та захисником про дослідження доказів у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, та встановивши загальний порядок дослідження доказів із допитом у судовому засіданні всіх свідків обвинувачення та дослідження всіх письмових доказів, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_6 про факт проживання у фактичних шлюбних відносинах з батьком своїх дітей ОСОБА_11 протягом 2007-2015 років, заяву ОСОБА_6 від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , відповідно до якого батьками дитини є ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , а також протокол № 4199 від 15.10.2007 про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, відповідно до якого заявником являється ОСОБА_6 Необгрунтованим, на думку прокурора, є неврахування судом першої інстанції наявних в матеріалах кримінального провадження свідоцтв про народження інших дітей ОСОБА_6 , згідно яких батьком всіх п`яти дітей ОСОБА_6 являється ОСОБА_11 , що свідчить про те, що протягом 2007-2016 років, ОСОБА_14 спільно проживає з батьком своїх дітей, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та веде з ОСОБА_11 спільне господарство. Одночасно прокурор просить допитати обвинувачену ОСОБА_6 та дослідити матеріали кримінального провадження, зокрема: копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_6 ; заяву ОСОБА_6 про призначення усіх видів соціальної допомоги; протокол № 4199 від 15.10.2007 про призначення допомоги на дітей; відомості Управління соціального захисту населення Виноградівської РДА про виплачені суми на дитину ОСОБА_10 .

У зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 358 КК України, з огляду на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.09.2022 (справа № 310/3772/20), щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України з огляду на визначення поняття «офіційний документ» в розумінні примітки до ст. 358 КК України, просить вирок суду від 15.03.2017 в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною за ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону України від 15.04.2008) і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумах доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування внесених до апеляційної скарги змін, прокурор посилається на те, що відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, не виключає наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Відповідно до заяви від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів допомоги» вказано, що ОСОБА_6 являється одинокою матір`ю, хоча остання приховала інформацію про перебування у фактичних шлюбних відносинах з батьком своїх дітей ОСОБА_11 в період з 2007 по 2015 роки і в подальшому не повідомила про вказаний

-6-

факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї та продовжувала отримувати соціальну допомогу як одинока мати. Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнала повністю, підтвердила ті обставини, що вона разом зі своєю матір`ю ходила в УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації і подавала документи для оформлення соціальної допомоги як на одиноку матір, особисто отримала банківську картку, куди їй приходили кошти, хоча з 2007 року спільно проживала з батьком своїх дітей, а в подальшому, у 2012 році офіційно зареєструвала з ним шлюб. Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , секретар Підвиноградівської сільської ради, підтвердив той факт, що ОСОБА_6 зверталась у сільську раду, подавала паспорт та інші документи, згідно яких остання значилась як мати-одиначка (журнал судового засідання від 14.03.2017). Таким чином, ОСОБА_6 повідомила УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації неправдиві відомості, що в свою чергу призвело до незаконної виплати державної соціальної допомоги як одинокій матері у вигляді щомісячної допомоги на загальну суму 25261,91 грн, якими ОСОБА_6 з жовтня 2007 до вересня 2015 заволоділа шляхом обману, повідомляючи завідомо недостовірні відомості. Відповідно до позиції Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.11.2020 неповідомлення (не зазначення) відомостей як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації (справа № 159/3357/18, провадження № 51- 2570кмо19). Отже, в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, проте судом першої інстанції оцінка доказам та обставинам, за яких було скоєно дане кримінальне правопорушення, була надана неправильно, в результаті чого постановлено незаконний та необґрунтований вирок, в якому викладені висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, тобто рішення про виправдання обвинуваченої не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в їх сукупності через не врахування доказів, які могли вплинути на законність рішення, так як останні судом першої інстанції оцінено однобічно та упереджено. ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шахрайським способом, вчиненим у період з жовтня 2007 по вересень 2015 років, тобто з часу його скоєння минуло більше трьох років. У розшуку обвинувачена не перебувала, строки давності не переривались і не зупинялись, у зв`язку з чим обвинувачена підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора на підтримку зміненої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та в її захисника, які не заперечили проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з урахуванням внесених до неї змін, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які

-6-

підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Зазначені вимоги закону судом не дотримані, через що вирок не можна вважати законним і обґрунтованим.

Цим вимогам кримінального процесуального закону вирок суду відповідає не в повній мірі.

Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі № 310/3772/20 надано правовий висновок щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 4 ст. 358 КК України з огляду на визначення поняття «офіційний документ» в розумінні примітки до ст. 358 КК України.

Отже, виконуючи приписи ч. 4 ст. 442 КПК України, Об`єднана палата надала такі висновки щодо застосування норм права.

Офіційним документом може бути лише той документ, який відповідає всім характеристикам (ознакам), передбаченим приміткою до ст. 358 КК. Одна з обов`язкових характеристик офіційного документу стосується особи, що може складати, видавати чи посвідчувати певний документ із указаною у примітці до ст. 358 КК України інформацією. Такою особою може бути, зокрема, громадянин, в тому числі самозайнята особа, - однак лише у разі, якщо він (вона) має право складати, видавати чи посвідчувати документ у зв`язку з його (її) професійною чи службовою діяльністю.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення іншого документа, який надає права.

Проте відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2006 № 215 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», заява, на підставі якої ОСОБА_6 була нарахована соціальна допомога, не належать до документів, які видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми. Тому оскільки така заява, що містила завідомо неправдиву інформацію, не має ознак офіційного документа, то в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснила, що вона є неграмотною, а всі документи по оформленню соціальної допомоги, а саме написання заяви на її отримання, здійснювала її мама.

Також ОСОБА_6 обвинувачується органом досудового розслідування у використанні завідомо підробленого документа, а її дії було кваліфіковано за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001).

Однак відповідальність за вказаною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність настає за використання не будь-якого підробленого документа, а лише того, який має ознаки офіційного. Такий висновок вбачається з примітки до ст. 358 КК України, яка існує не сама по собі, а є конструктивним елементом зазначеної кримінально-правової норми та розкриває одну з ознак диспозицій частин 1, 2, 4 зазначеної статті. До того ж довільне трактування диспозиції ч. 4 ст. 358 КК України без урахування примітки до ст. 358 КК України суперечить принципу правової визначеності і безпідставно розширює перелік предметів кримінально-правової охорони. З огляду на викладене, оскільки використані ОСОБА_6 документи не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України ( у редакції Закону від 05.04.2001), то її дії не містять складу цього кримінального правопорушення.

-7-

Враховуючи наведене, а також з урахуванням позиції прокурора в зміненій апеляційній скарзі, колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченої ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 358 КК України не перевіряє, оскільки такі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Виходячи з цих вимог кримінального процесуального закону у мотивувальній частині виправдувального вироку викладаються: формулювання обвинувачення, яке

-8-

пред`явлене особі і визнане судом недоведеним; аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду; вмотивований висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення; підстави для виправдання обвинуваченого (недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; недоведеність вчинення правопорушення обвинуваченим; недоведеність складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого; відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК); мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд тощо.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при постановленні вироку в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок чого постановлено судове рішення, яке в цій частині не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підлягає скасуванню з таких підстав.

Зі змісту вироку вбачається, що мотивуючи свій висновок про недоведеність того що в діянні обвинуваченої є склад даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів та в порушення вимог кримінального процесуального закону, не дав оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності дослідженим в ході судового розгляду та представленим у справі доказам обвинувачення в цій частині.

На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, при повторному дослідженні обставин, установлених під час кримінального провадження, апеляційний суд визнає об`єктивно встановленими наступні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 12.10.2007, діючи умисно, шляхом обману, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по вул. Миру, 54 в м. Виноградів, в період робочого часу з 08 по 17 год, всупереч вимогам абзацу 4 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» - «жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має», фактично перебуваючи у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 , з яким вела та веде спільне господарство, умисно повідомила соціальному працівнику неправдиву інформацію, яка була ним внесена в текст заяви від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 215 від 08.06.2006 про те, що вона являється одинокою матір`ю та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками і в подальшому про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення, про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 12.10.2007. Своїми умисними діями ОСОБА_6 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з жовтня 2007 року по вересень 2015 року, на загальну суму 25261,91 грн, чим завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 25261,91 грн.

-9-

Висновок апеляційного суду про винуватість ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) за викладених обставин вчинення кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненому визнала повністю, підтвердила ті обставини, що вона разом зі своєю матір`ю ходила в УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації і подавала документи для оформлення соціальної допомоги як на одиноку матір, особисто отримала банківську картку, куди їй приходили гроші, хоча з 2007 року, при цьому спільно проживала з батьком своїх дітей ОСОБА_11 , а в подальшому, у 2012 році, офіційно зареєструвала з ним шлюб.

Крім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, її вина також підтверджується повторно дослідженими апеляційним судом письмовими докази, а саме:копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 , серії НОМЕР_1 , виданого 08.10.2007 виконкомом Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, в якому значаться в тому числі і відомості про батька ОСОБА_11 (т. 3 а. к. п. 14, 33), а також свідоцтв про народження інших дітей, в яких також вказано батька ОСОБА_11 та копії яких долучено прокурором до апеляційної скарги (т. 2 а. к. п. 41-46).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», що затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 215 від 08.06.2006, в такій зазначено, що ОСОБА_15 являється матір`ю одиначкою (т. 3 а. к. п. 10, 11, 28, 29),

Згідно довідки № 103 від 08.10.2007, виданої Підвиноградівською сільською радою, вбачається, що у книзі реєстрації актів про народження Підвиноградівської сільської ради 08.10.2007 зроблено запис № 130 про народження дитини - ОСОБА_10 , батьком якого є ОСОБА_11 (т. 3 а. к. п. 13, 32).

Відповідно до протоколу про призначення допомоги на дітей одиноким матерям № 4199 від 15.10.2007, заявником вказана ОСОБА_6 (т. 3 а. к. п. 27).

Також, вина ОСОБА_6 підтверджується і відомостями Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області про виплачені суми на підставі довідки № 103 від 08.10.2007, виданої виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради на дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 3 а. к. п. 15-17, 43-45).

Вказаними доказами, які безпосередньо досліджені апеляційним судом, доведена винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України ( в редакції Закону від 05.04.2001), а саме, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) доведена наведеними вище доказами та поза усяким сумнівом підтверджено, що обвинувачена ОСОБА_6 , фактично перебуваючи у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_11 , умисно повідомила соціальному працівнику неправдиву інформацію, яка була ним внесена в текст заяви від 12.10.2007 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги» про те, що вона являється одинокою матір`ю та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками і в подальшому про вказаний факт не повідомила уповноважених службових осіб Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, щов свою чергу призвело до незаконної виплати державної соціальної допомоги як одинокій матері у вигляді щомісячної допомоги на загальну суму 25261,91 грн, якими ОСОБА_6 з жовтня 2007 року до вересня 2015 року заволоділа шляхом обману.

-10-

При цьому колегія суддів враховує, що суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до висновку Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.11.2020 неповідомлення (не зазначення) відомостей як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації (справа № 159/3357/18, провадження № 51- 2570кмо19).

Таким чином, зміст показань обвинуваченої ОСОБА_6 з достовірністю підтверджує те, що остання, повідомивши неправдиві відомості про те, що вона є матір`ю-одиначкою, що в свою чергу призвело до незаконної виплати державної соціальної допомоги як одинокій матері у вигляді щомісячної допомоги на загальну суму 25261,91 грн, якими ОСОБА_6 з жовтня 2007 року до вересня 2015 року заволоділа шляхом обману, свідчить про те, що ОСОБА_6 усвідомлювала суспільну небезпечність свого діяння, передбачала суспільно-небезпечні наслідки та бажала їх настання.

З цих підстав, наведені судом у вироку суду першої інстанції висновки про те, що обвинувачена не зверталася до жодних органів з приводу оформлення допомоги на дитину як одинокій матері, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є помилковим.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України зазначений вирок, в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

За приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 колегія суддів, з додержанням вимог ст. 65, 66 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винної, яка раніше не судима, одружена, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої колегія суддів визнає щире каяття, визнання вини, обставин, які обтяжують покарання, апеляційним судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VIвід 15.04.2008), крім інших видів покарань, передбачено покарання у виді штрафудо п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

-11-

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особи винної, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, з урахуванням положень ст. 5 цього Кодексу, ст. 58 Конституції України, за санкцією правової норми в редакції санкції статті, згідно із Законом № 270-VIвід 15.04.2008, у виді штрафу в максимальному розмірі.

Таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за який передбачено покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_6 вчинено в період з жовтня 2007 по вересень 2015. При цьому, відомості про те, що ОСОБА_6 у вказаний період вчинила інше кримінальне правопорушення відсутні, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, за період з жовтня 2007 по вересень 2015, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

За таких обставин, станом на день постановлення апеляційним судом рішення трирічний строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України закінчився, а тому на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, змінена апеляційна скарга першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_16 підлягає задоволенню.

-12-

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Змінену апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_16 задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2017 щодо ОСОБА_17 в частині виправдання її за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скасувати.

Визнати ОСОБА_18 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_18 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2017 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді