ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2792/23 Справа № 215/3444/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 липня 2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 08 вересня 2023 року включно.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. Вказує, що тримається під вартою довгий термін три роки. Вважає, що за термін його тримання під вартою не надано доказів його вини. Вважає, що зазначені ризики в ухвалі не підтверджуються доказами. Вказує, що має прописку у Кіровоградській обл. с.Ганівка, буд.58, а також має місце проживання у Кривому розі, з дружиною та дитиною за адресою АДРЕСА_1 . Також вказує, що до взяття під варту він працював на заводі та мав заробіток. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, вчиненого повторно.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

17 березня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, не працює і не має постійного джерела доходу, офіційно неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, тому наявний ризик вчинення нового злочину з метою відшукання коштів для існування, раніше неодноразово судимий, в т.ч. до покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, щодо нього судом раніше було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, допускав неявки до суду і змінив місце проживання, що свідчить про ризик ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадження іншим чином з метою уникнення від відповідальності, що дало суду першої інстанції підстави вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати,що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку суду, інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, а докази зменшення ризиків суду не надані.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та доказів на спростування наявних ризиків не надано.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, також надано оцінку особі обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в т.ч. до покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, щодо нього судом раніше було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, допускав неявки до суду і змінив місце проживання, що свідчить про ризик ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадження іншим чином з метою уникнення від відповідальності, не працює, таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити злочинну діяльність пов`язану з наркотичними речовинами.

Доводи обвинуваченого про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на відсутність доказів вини ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинувачені, не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу зміни запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт апелянт посилається на те, що у ОСОБА_6 є прописка у Кіровоградській обл. с.Ганівка, буд.58, а також має місце проживання у Кривому розі, з дружиною та дитиною за адресою АДРЕСА_1 , до взяття під варту працював на заводі та мав заробіток, проте слід зазначити, що більшість з цих обставин існували на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та під час досудового розслідування, коли обвинувачений не виконав покладених на нього судом обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, втекти від слідства та суду чи продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків встановленими судом першої інстанції.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді