Справа № 703/282/23

УХВАЛА

29 травня 2023 року м. Сміла
Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сміла Черкаської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора та на постанову прокурора про визначення підслідності у кримінальному провадженні, -
встановив:
В обґрунтування скарги зазначив, що о 07 год. 30 хв. 10 листопада 2022 року під час проходження військової служби у Військової частині НОМЕР_1 Національної гвардії України загинув його син - ОСОБА_6 , якій був призваний до лав Збройних сил України за мобілізацією Синельниківським РТЦК.
Разом з тим, на переконання заявника, розслідування вказаного кримінального провадження не підслідне СВ ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, оскільки його син загинув під час виконання обов`язку військової служби та, крім того, здійснюється неефективно.
Вважає дану постанову прокурора Смілянської окружної прокуратури незаконною, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що відмовляючи у задоволенні клопотання щодо визначення підслідності кримінального провадження стосовно смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, прокурор керувалася положенням статті 220 КПК. Проте, відповідно до положень пункту 3 частини 4 статті 216 КПК України кримінальне розслідування злочинів у військової сфері здійснює не слідчій відділ відділку національної поліції, а слідчі органів Державного бюро розслідувань проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України. Окрім того, прийняття процесуального рішення про визначення підслідності, відповідно до положень ч. 5 ст. 36 КПК України, належить до повноважень прокурора області, або його заступників.
Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2023 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про визначення підслідності порядку ст. 303 КПК України, поновлено пропущений строк на звернення до суду зі скаргою та призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу з підстав, викладених у ній та наполягали на її задоволенні.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, зазначила, що вважає свою постанову законною та обґрунтованою, підстав для зміни підслідності не вбачає. Прокурором Черкаської обласної прокуратури на її адресу було скеровано клопотання ОСОБА_3 , тому вона і прийняла відповідну постанову.
Слідчий суддя - суддя, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті 24 КПК України, якою законодавцем кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача та прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Разом з тим, відповідно до положень пункту 3 частини 4 статті 216 КПК України кримінальне розслідування злочинів у військової сфері здійснює не слідчій відділ відділку національної поліції, а слідчі органів Державного бюро розслідувань проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.
Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Частиною 2 ст.307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Частиною 2 статті 36 КПК України окреслені повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Так, він уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; 3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; 4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; 5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; 8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування; 9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; 11) повідомляти особі про підозру тощо.
З аналізу повноважень прокурора можна дійти висновку, що функція процесуального керівника полягає у реалізації конституційної функції нагляду за додержанням законів органами, які проводять дізнання та досудовий розгляд, організації процесу досудового розслідування, визначенні напрямів розслідування, координації процесуальних дій, сприянні створенню умов для нормального функціонування слідчих, забезпеченні додержання у процесі розслідування вимог законів України.
За приписами ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається і змінюється керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.
Тобто, після призначення процесуальним керівником прокурор наділяється повноваженнями на здійсненні ним нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Повноваження процесуального керівництва визначені вищенаведеною нормою ч. 2 ст. 36 КПК України.
У відповідності до положень ст.220 КПК України розгляд клопотання під час досудового розслідування слідчим, прокурором має здійснюватися в строк не більше трьох днів з моменту його подання, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка його заявила. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Отже, якщо клопотання задовольняється, слідчий чи прокурор повинен забезпечити виконання прохання, про яке зазначається у клопотанні особою, що його заявила. Для цього слідчий або прокурор, керуючись статтями 111, 112 КПК, надсилає заінтересованій стороні повідомлення про проведення процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення.
Згідно із ч. 3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Виходячи із вищевказаних норм кримінально-процесуального закону, за клопотанням сторони захисту або потерпілого слідчий або прокурор повинен виконати вимоги ст. 220 КПК України, оскільки у разі не розгляду у передбачений законом строк клопотання сторони захисту або потерпілого, у останніх настає право оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора до слідчого судді, який у відповідності до положень ст.3 ч.1 п.18 КПК України здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Виходячи з дослівного тлумачення норми ст. 220 КПК України слідчим або прокурором повинна прийматися постанова про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання.
Відтак, згідно зі ст. 220 КПК України, клопотання у кримінальному провадженні під час досудового розслідування подається прокурору, який відповідно до ст. 36 КПК України здійснює процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.
Крім того, згідно із ч. 2 ст.218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Відповідно до ч. 5 даної статті у разі виникнення спорів про підслідність вони вирішуються керівником органу прокуратури вищого рівня. Прокурор має право визначити територіальну підслідність після того, як одержить від слідчого повідомлення про початок досудового розслідування, доручивши іншому слідчому здійснити провадження за кримінальним правопорушенням.
Отже, повноваження щодо визначення підслідності належать виключно до компетенції прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, який своєю постановою визначає підслідність злочину.
Разом із тим, КПК України встановлює виключне право, а не обов`язок прокурора області (його заступника) визначати підслідність будь-яким органом досудового розслідування (ч. 5 ст. 36 КПК України).
Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5 ст.218 КПК України.
Отже, питання визначення органу досудового розслідування є компетенцією прокурора, який бере участь у кримінальному провадженні. Враховуючи зазначене, слідчий суддя не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді скарги перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття.
А рішення прокурора області (його заступника) про визначення підслідності будь-яким органом досудового розслідування не є предметом контролю слідчим суддею у порядку, передбаченому КПК, за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Тобто, відповідно до ст.220 КПК України клопотання у кримінальному провадженні під час досудового розслідування подається прокурору, який відповідно до ст.36 КПК України здійснює процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні.
Таким чином, прокурор області і його заступник, який не є стороною у кримінальному провадженні, не є процесуальним керівником у ньому, не наділений правом розглядати клопотання у порядку ст. 220 УПУ України.
У випадках неефективного здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування, у тому числі при розгляді клопотань у порядку ст. 220 КПК України, керівник регіональної прокуратури, його перший заступники, заступник своєю вмотивованою постановою мають право, але не зобов`язані, доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування (ч. 5 ст. 36 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
При цьому, згідно ч. 5 ст. 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Крім того, повноваження вирішувати спір про підслідність згідно до частина 5 статті 218 КПК належать прокурору (у тому числі Генеральному прокурору), а не слідчому судді. Тобто вирішення спору про підслідність по суті відповідно до КПК знаходиться поза межами повноважень слідчого судді.
Проте така незгода потерпілого у кримінальному провадженні не є спором про підслідність в розумінні частини 5 статті 218 КПК. Так, хоча КПК не надає визначення поняття "спір про підслідність", проте існування "спору" передбачає наявність певного процесуального конфлікту (взаємосуперечливих правових позицій) між суб`єктами спору щодо органу, який уповноважений здійснювати досудове розслідування, після зміни підслідності у кримінальному провадженні. Враховуючи те, що: 1) нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснює прокурор, 2) питання щодо визначення підслідності у розпочатому кримінальному проваджені вирішує виключно прокурор шляхом прийняття відповідної постанови (частина 10 статті 216, частина 2 статті 218 КПК), 3) слідчий може оскаржити рішення прокурора прокурору вищого рівня (статті 311-313 КПК), 4) зміна підслідності передбачає зміну органу досудового розслідування та передачу матеріалів кримінального провадження; 5) з самого початку досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалося слідчим відділом ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області на підставі ч. 1 ст. 218 КПК України; 6) спір про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня чи Генеральний прокурор або його заступник (у провадженні, яке може належати до підслідності НАБУ), тобто вищестоящий представник сторони обвинувачення, а не суд. Відтак, спір про підслідність може виникнути лише між прокурорами, які здійснюють нагляд за додержанням законів різними органами досудового розслідування, та/чи між прокурором та слідчим, а не між потерпілим та стороною обвинувачення.
Саме зважаючи на такий суб`єктний склад учасників спору про підслідність відповідний спір згідно до КПК уповноважений вирішувати виключно керівник органу прокуратури вищого рівня, а не суд (слідчий суддя). У контексті обставин цього провадження. При цьому слід зауважити, що оскільки потерпілий та сторона захисту не є суб`єктами спору про підслідність, відтак потерпілий не може ініціювати його вирішення перед уповноваженим прокурором.
Таким чином, потерпілий не може бути суб`єктом спору про підслідність на стадії досудового розслідування і не може його ініціювати; вирішення такого спору є виключною компетенцією визначених керівників органу прокуратури вищого рівня, - зазначене унеможливлює оскарження бездіяльності, зокрема, прокурора Черкаської області щодо невирішення спору про підслідність на підставі клопотання потерпілого відповідно до пункту 1 частин 1 статті 303 КПК як бездіяльності, яка полягає у невчиненні інших дій, які прокурор зобов`язаний був вчинити у визначений КПК строк.
З огляду на вищезазначене, скарга захисника ОСОБА_3 - не підлягає задоволенню.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора та на постанову прокурора про визначення підслідності у кримінальному провадженні відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений о 08 год. 30 хв. 01 червня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1