КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Золоче нафта» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0016, яка, на даний час належить ТОВ «Золоче нафта» (, адреса: 07400, Київська область, м. Бровари (З), бульвар Незалежності, 7) та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні; із встановленням заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0016; із забороною ТОВ «Золоче нафта» відчужувати, розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером :01:021:0016, зокрема зобов`язати ТОВ «Золоче нафта» та іншим підрядним організаціям залученим до будівництва, не здійснювати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «Золоче нафта» ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що ТОВ «Золоче нафта» є у даному випадку добросовісним вигодонабувачем. Вказана земельна ділянка була придбана товариством саме для будівництва АЗС, ця мета жодним чином ніколи не приховувалась. Для будівництва АЗС були отримані усі необхідні документи, а ТОВ «Золоче нафта» діє виключно до законодавства України. Крім того, накладення арешту на земельну ділянку і заборона будівництва, як вважає представник власника майна, не є у даному випадку необхідним та обґрунтованим заходом забезпечення кримінального провадження.

Окрім цього, підставою для накладення арешту на майно стала наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, тобто відповідності майна ознакам речового доказу. Однак, апелянт вважає такий висновок слідчого судді необґрунтованим з таких підстав.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, а саме за фактом зловживання своїми службовими обов`язками посадовими особами Золочівської сільської ради.

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Права власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар. На водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки. При цьому, прокурор в своєму клопотанні посилається на те, що земельна ділянка зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, незважаючи на те, що стан земельної ділянки та підготовчі і будівельні роботи вже були неодноразово зафіксовані шляхом проведення слідчих дій. Таким чином, під час розгляду клопотання про накладення арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні, на думку представника власника майна, не доведено необхідності арешту майна та подане клопотання не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, то, копія оскаржуваного рішення була отримана лише 25.03.2023 року, тому строк на оскарження, відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, обраховується з цієї дати.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000011 від 05.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 13.03.2023 земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0016 визнано в кримінальному провадженні № 0000011 від 05.01.2023 речовим доказом.

20.03.2023 прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про арешт майна - земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0016, яка, на даний час належить ТОВ «Золоче нафта» (, адреса: 07400, Київська область, м. Бровари (З), бульвар Незалежності, 7) та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні; із встановленням заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0016; із забороною ТОВ «Золоче нафта» відчужувати, розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером :01:021:0016, зокрема зобов`язати ТОВ «Золоче нафта» та іншим підрядним організаціям залученим до будівництва, не здійснювати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя прийшов до висновку, що з урахуванням обставин зазначеного кримінального провадження, а також того, що наведене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано має правовий статус речового доказу, з метою забезпечення його збереження, на переконання слідчого судді, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, відтак доводи апеляційної скарги в частині відсутності цивільного позову, заявленого в рамках кримінального провадження, а також повідомлення власнику майна про підозру, у зв`язку з чим відсутності підстав для арешту майна, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не заслуговують на увагу.

З урахуванням зазначеного слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0016, яка, на даний час належить ТОВ «Золоче нафта» (, адреса: 07400, Київська область, м. Бровари (З), бульвар Незалежності, 7) та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні; із встановленням заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0016; із забороною ТОВ «Золоче нафта» відчужувати, розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером :01:021:0016, зокрема зобов`язати ТОВ «Золоче нафта» та іншим підрядним організаціям залученим до будівництва, не здійснювати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці, - залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «Золоче нафта» ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2361/2023 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1