УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року

м. Київ

справа № 754/9945/22

провадження № 51-2573ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 309 та ч. 3 ст. 311 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді: обмеження волі на строк 1 рік за ч. 1 ст. 309 КК; позбавлення волі на строк 2 роки за ч. 2 ст. 309 КК; позбавлення волі на строк 5 років за ч. 3 ст. 311 КК. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК зі встановленням іспитового строку 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Як встановив суд у вироку, 06 жовтня 2022 року приблизно о 19:30 ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу відділення «Нова Пошта» на вул. С. Лифаря, 16 у м. Києві, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно без мети збуту придбав наркотичний засіб - канабіс масою 81,86 г, який став зберігати при собі та цього ж дня приблизно о 20:20 на вул. С. Лифаря, 16 в м. Києві був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав вказаний вище наркотичний засіб.

Крім того, у невстановлені досудовим слідством дату, час та місці ОСОБА_5 з метою виготовлення психотропної речовини незаконно придбав у невстановленої особи прекурсор фенілнітропропен загальною масою 4400 г, що є особливо великим розміром, та почав його зберігати в автомобілі «JЕЕР РАТRІОТ SРОRТ», номерний знак НОМЕР_1 , після чого у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час на зазначеному автомобілі перевіз вказаний вище прекурсор на вул. С. Лифаря, 20 у м. Києві, де 07 жовтня 2022 року в період часу з 01:10 до 02:18 під час проведення обшуку згаданого автомобіля було виявлено та вилучено цей прекурсор.

Також, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_5 , за невстановлених обставин у невстановленої особи незаконно без мети збуту придбав психотропну речовину - амфетамін масою 3,185 г, що є великим розміром, яку, зберігаючи при собі, переніс за місцем свого проживання в квартиру АДРЕСА_2 , де зберігав до 07 жовтня 2022 року, коли в період часу з 04:56 до 05:17 під час проведення обшуку було виявлено та вилучено цей амфетамін.

Київський апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, вказує, що апеляційний суд достатньо не врахував вчинення засудженим трьох кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів. Також звертає увагу Суду прокурор і на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та їх підвищену суспільну небезпеку; великий розмір вилученої у ОСОБА_5 психотропної речовини та прекурсору.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за частинами 1, 2 ст. 309 та ч. 3 ст. 311 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки сторона обвинувачення не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Стосовно тверджень прокурора про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону зважив на: наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у виді щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання; ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який судимості не має та до кримінальної відповідальності не притягувався, працює неофіційно, займається суспільно-корисною роботою щодо здійснення допомоги ЗСУ, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні малолітнього сина 2019 року народження, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень. Урахувавши вказані обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за його поведінкою з боку органів пробації.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заявив вимогу про необхідність призначення ОСОБА_5 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке необхідно відбувати реально.

Київський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав про відсутність доводів прокурора, які спростовували б висновки суду попередньої інстанції щодо необхідності застосування стосовно ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Аргументуючи рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апелянта, зауважив, що ОСОБА_5 повністю визнав свою провину як в суді першої, так і апеляційної інстанції, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції свідомо та неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання. З огляду на викладене колегія суддів Київського апеляційного суду вважала безпідставними доводи прокурора щодо неправомірного, на його думку, визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 - щирого каяття.

Також апеляційний суд вказав про помилковість доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував особливо великого розміру вилученого у ОСОБА_5 прекурсору, оскільки зазначена обставина є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК, за якою суд визнав висунуте обвинувачення доведеним.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо можливості виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Призначене засудженому покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Оскільки твердження прокурора у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків апеляційного суду щодо можливості звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3