Справа № 743/171/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/915/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

28 червня 2023 року м. Київ

Колегіясуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ріпки, Ріпкинського району, Чернігівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Ріпки, Ріпкинського району, Чернігівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

20.09.2016 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком 2 роки,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.09.2016 року, та остаточно призначено покарання у виді 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, 18.07.2017 року, близько 17 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діяв повторно, маючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливим мотивом та метою, прибули до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де без дозволу володільця ОСОБА_13 , шляхом витягнення ОСОБА_8 засувки зачиненої хвіртки, таємно проникли на його територію.

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , доводячи спільний, злочинний умисел на заволодіння чужим майном, розподілили між собою ролі таким чином, що ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою ОСОБА_13 , під вигаданим приводом, тобто незаконно, проник у середину житлового будинку де проживав потерпілий, а ОСОБА_8 залишився при вході до будинку, біля дверей, чекаючи знаку ОСОБА_7 про можливість зайти у будинок.

Перебуваючи у кухонній кімнаті вказаного будинку, ОСОБА_7 дав знак ОСОБА_8 , який за допомогою футболки замаскував своє обличчя, та незаконно, через вхідні двері будинку, проник до веранди. Після того, як потерпілий ОСОБА_13 зажадав покинути будинок та палицею став виганяти їх із будинку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 маючи спільний умисел на заволодіння майном потерпілого, застосували до потерпілого психічне насильство, що виразилось у демонстрації ОСОБА_7 ножа, який він взяв на кухні та тримав у руках, а ОСОБА_8 взяв із кухні стілець та направився у сторону потерпілого. При цьому потерпілий не сприймав такі дії неповнолітніх як реальну загрозу своєму життю чи здоров`ю та спробував зачинитись у зальній кімнаті будинку, шляхом закриття кімнатних дверей. Однак ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вдалось відчинити вдвох двері та зайти до зальної кімнати будинку. У подальшому, ОСОБА_7 повалив потерпілого на підлогу та поклав на нього стілець, щоб не піднімався.

У цей час ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_13 внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 не може чинити опір, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та доводячи свій спільний умисел до кінця, почав шукати грошові кошти у будинку. Коли ОСОБА_8 знайшов у тумбі, яка знаходилась у зальній кімнаті, гаманець із грошима та повідомив про це ОСОБА_7 , останній зняв із потерпілого стілець, та разом, реалізуючи спільний умисел до кінця, відкрито заволоділи гаманцем, який матеріальної цінності для потерпілого не мав та грошовими коштами у сумі 700 гривень, що знаходились у гаманці, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після заволодіння майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишили місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Своїми діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України.

Своїми діями , що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч.3 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначити ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді 8 років позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_8 , із застосуванням вимог ст.71 КК України - 8 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтуванні вказує, що судом невірно було встановлено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які розцінені судом як застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до потерпілого психологічного насильства, що виразилось у демонстрації ОСОБА_7 ножа, який він взяв на кухні та тримав у руках. При цьому, судом помилково встановлено, що потерпілий не сприйняв такі дії неповнолітніх, як реальну загрозу своєму життю чи здоров`ю та спробував зачинитись у загальній кімнаті будинку шляхом закриття кімнатних дверей. Також судом не зазначено, чому, поклавши в основу вироку показання потерпілого в частині погрози застосування щодо нього фізичного насильства, не врахував його показання у частині суб`єктивного сприйняття потерпілим такої загрози.

Звертає увагу, що у вироку суду не зазначено та судом першої інстанції не взято до уваги показанням потерпілого, який в кінці слідчого експерименту, проведеного 20.07.2017 року зазначив, що від хлопця з ножем були залякування щодо погроз вбивства шляхом демонстрації ножа, крім того, судом першої інстанції не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Також, прокурор вважає, що суд неналежно та поверхнево оцінив особи винних, які після їх засудження продовжили злочинну діяльність, негативно характеризуються за місцем навчання, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпечність, а їх неповнолітній вік не є тією пом`якшуючою обставиною, яка дозволяє застосувати такий розмір основного покарання та можливість звільнення одного з обвинувачених від його відбування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати його дії на ст.185 КК України та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтуванні вказує, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим по справі доказам, а деяким доказам оцінку взагалі не дав, деякі докази проігнорував. В основу вироку суд поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи, звертає увагу, що матеріалами справи було встановлено, що нападу на потерпілого не було, не було також мети у обвинуваченого ОСОБА_8 заволодіти чужим майном, це бажання виникло у обвинуваченого спонтанно, тому вважає, що дії ОСОБА_8 невірно кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК України.

Прокурором подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких він просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін. Вказує на необґрунтованість доводів захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ст.185 КК України, та невмотивованість перекваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого з ч.3 ст.187 на ч.3 ст.186 КК України. Також прокурор, звертає увагу, що допит потерпілого в суді було проведено у відповідності до ст.225 КПК України, тому в цій частині доводи захисту вважає малопереконливими.

Крім того, прокурор вказує, що відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році», амністія не застосовує до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб: які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин; які звільнені від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_8 20.09.2016 засуджений Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки. Однак, 18.07.2017 під час виправдувального терміну вчинив особливо тяжкий злочин, тому підстави для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» не вбачається.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та щодо необґрунтованості вимог апеляційної скарги захисника, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_16 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права , з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляційних скарг прокурора та захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші є такими, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази.

У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам: показанням самих обвинувачених, свідків та даним, які містяться в письмових матеріалах справи.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України не визнав. Показав, що гуляючи із ОСОБА_8 , вирішили взяти у ОСОБА_17 камеру, щоб фотографувати та знімати відео. Потім вирішили піти до діда ОСОБА_13 . Він постукав у двері, ніхто не відчинив, зайшовши у середину будинку, знову постукав у двері, ніхто не відчинив, тоді він зайшов, привітався із потерпілим, спитав де вулиця Кільцева. Потерпілий сказав, що не чує, тоді він запропонував йому написати. Потерпілий посадив його за стіл, він почав писати. Потім попросив у потерпілого попити води. Коли виходив із кухні, в цей момент зайшов ОСОБА_8 у масці. Потерпілий став їх проганяти, казав що покличе свого сина та вибіг до іншої кімнати. Вони пішли за ним, думали що там телефон, щоб потерпілий не подзвонив. ОСОБА_8 пішов за дідом, він залишився у кімнаті де писав за столом. Потім ОСОБА_8 вибіг і вони разом побігли. Добігши до зупинки, ОСОБА_8 розповів що взяв гаманець, гроші поділили. Ввечері того дня їх затримали. Йому подзвонила бабуся, сказала що приїхала поліція і вона повідомила, що він у кафе. Коли приїхали працівники поліції, його забрали у райвідділ, відразу забрали у нього камеру.

Також зазначив, що не пам`ятає хто запропонував піти до ОСОБА_13 . Вони до нього прийшли з метою зняти відео. Наміру щось брати чи красти на подвір`ї не було. Хвіртка була зачинена, трималась на паличці, замка не було. Якщо б цієї палочки не було, то хвіртка відкривалась би. Її відчиняв ОСОБА_8 . До прибудови першим зайшов він, де був ОСОБА_8 не знає. Двері до прибудови були трохи прочинені, до веранди двері були зачинені. Він стукав, ніхто не відчиняв. Постукав у двері кімнати, через 10-15 секунд потерпілий відчинив. Камеру увімкнув біля прибудови, коли заходив у будинок. Коли дід вибіг у іншу кімнату, він взяв на кухні ніж, хотів обрізати провід на телефоні. На голові у ОСОБА_8 було щось схоже на маску, ножа у нього не бачив. У спальну кімнату він не заходив. Коли потерпілий вибіг в іншу кімнату, він зачинив за собою двері від них. Він із ОСОБА_8 , вдвох «дьоргали» двері у кімнату, дід відпустив двері та вони відкрились. Потерпілий казав, що зателефонує сину та у поліцію. Він обірвав провід з телефону, коли ОСОБА_8 був у дальній кімнаті. ОСОБА_8 взяв стілець із кухні, мабуть захиститися, так як дід махав палицею. Коли потерпілий побачив ОСОБА_8 у масці, почав махати палкою, один раз по ньому попав. Залишились у будинку тому, що хотіли щоб потерпілий не дзвонив у поліцію. Гаманець був коричневого кольору, ОСОБА_8 викинув його недалеко від будинку потерпілого. Камера знімала із самого початку все, не пам`ятає в який момент взяв камеру зі столу. Коли виходив із кухні, ОСОБА_8 не звав, він сам зайшов. Коли ОСОБА_8 заходив до кімнати, у нього у руках був стілець. Він пішов до дальньої кімнати, дід відходив назад. У цей момент, він стояв біля столу у першій кімнаті. Дід упав, від чого не знає. Не бачив чи тримав дід палку та чи відбивався. ОСОБА_8 ОСОБА_8 діда стільцем не притискав. Гроші у потерпілого ніхто не вимагав. На запитання адвоката показав, що коли йшли до потерпілого, наміру щось брати чи вчиняти крадіжку не мали. Оглянутий у судовому засіданні ніж, не той який він дивився на кухні. Він його взяв на столі та поклав. Потерпілий не бачив що він брав на кухні ніж. Після того як вийшли із дому потерпілого, він дізнався що ОСОБА_8 взяв гаманець. Вони знаходились у кафе, приблизно о 21 годині приїхали працівники поліції, після чого поїхали у райвідділ, де фотографували, постукали по кишеням, перевіряли що у них. Відразу документи не складались. Біля 23 години прийшли батьки, все підписали та пішли додому.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України не визнав. Показав, що разом із ОСОБА_7 гуляли, прийшли до ОСОБА_25 , взяли камеру фотографувати та вирішили зняти відео. Не пам`ятає хто запропонував піти до діда. Спочатку зайшов ОСОБА_7 , потім він. ОСОБА_7 постукав, потерпілий відчинив, вони спілкувалися, він стояв чекав. Вони спілкувались десь 5 хв., він вирішив зайти, вдягнув на голову футболку. Коли він зайшов, ОСОБА_7 виходив з кухні, потерпілий став кричати що подзвонить сину, вдарив ОСОБА_7 палицею. Потерпілий махав палицею, тому він взяв стілець і йшов на нього. У кімнаті стояв маленький стілець, на який потерпілий спіткнувся та впав. Він подивився чи немає ніде телефону, став виходити і побачив на стільчику гаманець. Подивився на потерпілого, він дивився у сторону вікна, взяв гаманець і пішов. Перед тим як виходити, ОСОБА_7 попросив щоб забрав папірці, де він діду писав. Потім пішли на зупинку, він сказав ОСОБА_7 що взяв гаманець, поділили гроші. Гаманець він викинув за зупинку та пішли гуляти у кафе. ОСОБА_7 зателефонувала бабуся, він вийшов, а ОСОБА_7 забрала поліція. Він пішов додому і через деякий час приїхали працівники поліції, сказали зізнаватись, а то буде гірше, він нічого не казав. Мама пішла збиратися щоб їхати у райвідділ, в цей час поліцейський йому сказав: «Если б я ударил, ты б уже тут лежал». Приїхали у райвідділ, писали папери. Мама вийшла, а йому сказали ставити підписи, якщо не поставить, то залишать його на ніч, тому він підписав.

Також на запитання прокурора в суді першої інстанції ОСОБА_8 відповів, що слідчий експеримент відповідає дійсності, покази теж відповідають. Він знав де проживає потерпілий, скільки йому років не знав. Пішли до потерпілого з метою зняти «необычное кино». Хвіртка була зачинена на «дерев`яшку» з внутрішньої сторони, яку він витягнув. Не пам`ятає хто першим заходив до домоволодіння. ОСОБА_7 стукав у прибудову. Він поклав на стіл засув від хвіртки, а ОСОБА_7 в цей час зайшов до прибудови, потім зайшов він. Камеру включили як ОСОБА_7 входив у прибудову. Коли ОСОБА_7 зайшов у веранду, він заходив до прибудови, двері були привідкриті, ніхто їх не зачиняв. Він чув розмову ОСОБА_7 з потерпілим, про що говорили не розумів, спілкувались вони хвилин п`ять. На обличчя вдягнув футболку в той момент, коли ОСОБА_7 спілкувався з дідом, щоб на відео було видно. У ОСОБА_7 в руках ножа не бачив, не пам`ятає чи був у нього в руках ніж. Він ножа не брав. Коли ОСОБА_7 виходив із кухні, у руках тримав камеру, дід був там де стіл. Не пам`ятає реакцію потерпілого, він не пояснював їх прихід. Дід казав «ідіть, а то гірше буде, подзвоню сину». Шнур від телефону він не різав, кабелю не рвав. Ішов у дальню кімнату для того, щоб дід не подзвонив сину. Він взяв стілець там, де стоїть стіл та де відбувалась переписка, при цьому дід махав палкою. Потерпілий прикрив за собою двері. ОСОБА_7 залишався там, де був стіл, знімав на камеру. Дід махав палкою, він йшов на діда, який спіткнувся через маленький стілець і впав. Він діда стільчиком не притискав, взагалі до нього не підходив. Стілець він поставив у тій кімнаті, при цьому ОСОБА_7 продовжував стояти, де стояв. Він дивився, щоб не було телефону, а гаманець лежав на тумбочці, там де був дід. Із будинку не вийшли коли дід почав кричати що покличе сина, бо злякалися. У дім ОСОБА_7 пішов першим, він зайшов потім. Домовленості хто буде заходити першим не було. Коли взяв гаманець, вийшов з тієї кімнати, сказав ОСОБА_7 , який був у першій кімнаті «пішли». ОСОБА_7 почав виходити і попросив забрати папірець, який потім викинув. ОСОБА_7 не бачив що він забрав гроші, він сказав йому коли йшли на зупинку. Гроші поділили і витрачали разом. Відео не переглядали, не знали як його ввімкнути.

У дальній кімнаті потерпілий був до нього спиною, він не міг бачити що робить ОСОБА_7 або він. Коли взяв гаманець, дід нічого не казав. Потерпілому ніхто ножем не погрожував. Коли він ішов на потерпілого із стільцем, дід махав палкою, був до нього обличчям, спіткнувся і впав. Не знає чи знімав в цей час ОСОБА_7 . Із стільцем до потерпілого, коли він лежав, не підходив, він сидів. Він стілець поставив, повернувся, взяв гаманець і почав виходити, потерпілий не бачив як він взяв гаманець. У діда палку він не витягував. Погано відноситься до того, що взяв гаманець. Не знав, що так вийде.

Потерпілий ОСОБА_13 був допитаний 20.07.2017 року, слідчим суддею, в порядку ст. 225 КПК України, за відсутності сторони захисту, оскільки на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру.

Потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що два дні назад, коли він дивився новини по телевізору, до нього десь о 17 год. 30 хв. зайшов молодий хлопець та спитав де знаходиться вулиця Кільцева. Потім запитав чи можна попити води, на що він відповів щоб брав чашку та пив. Потім ще раз сказав: «он кран и чашка, бери пей». У цього хлопця була коробочка із мигалкою, він періодично на неї нажимав. Потерпілий зрозумів, що справа погана, почав цього хлопця випихати, а за дверима стояв другий, із маскою. Він їх виганяв, палицею по руках вдаряв. Вони наближались до нього, але він їх відштовхнув, втік та закрився у залі. Той що вищий, вихватив у нього палицю. Потім повалив його, і щоб не піднімався накрив його табуреткою та тримав. А другий, той що у масці, став шукати гроші. Коли він знайшов гаманець із грошима, в якому було 700 гривень, сказав : « Є», той що вищий відпустив стілець. Тоді він піднявся, не злякався, бо не з полохливих. Він за палку, а той хлопець із неї зняв руків`я. Хлопець, який знайшов гроші, кинув маленьку табуретку в сторону телевізора. Вони втекли, палицю йому потім перекинули. Він сказав сусідці ОСОБА_30 щоб подзвонила сину ОСОБА_31 .

Пояснював, що коли вони боролись із ним, той що без маски побіг на кухню і взяв ніж. Він йому казав: « Я не боюсь». Він міг ударити його ножем, але нічого не робив. На запитання потерпілий відповів, що він тоді не думав, що хлопець може його вбити.

Прилад, який мигав, був чорного кольору, без антени, вони взяли його із собою. Ніж викинув там, де телефон відрізав. Хлопця вищого зросту впізнав, бо він жив із бабусею, яка живе навпроти його сина, він знав його батька та матір. Він був у штанах бордового кольору, із чорними смужками та червоній сорочці. При впізнанні, він його впізнав відразу, іншого не впізнав, бо він був у масці.

На запитання прокурора потерпілий показав, що будинок не був закритий, а хвіртку він до 17 години закриває на засув, вони його витягнули.

Щодо покарання потерпілий висловив думку, що за такі справи необхідно саджати, і на хороший термін.

Сторона захисту стверджувала, що допит потерпілого проведено в порушення вимог ст. 225 КПК України, оскільки на момент допиту у суді, 20.07.2017 року, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Судом першої інстанції було досліджено диск з аудіозаписом допиту потерпілого в суді, та обґрунтовано встановлено, що допит проводився 20.07.2017 року, з 13 год. 15 хв. 13 с до 13 год. 50 хв. 48 с, повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 20.07.2017 року о 18 год. 55 хв., тобто після проведення допиту потерпілого у суді.

Тому, суд першої інстанції вірно визнав покази потерпілого ОСОБА_13 , дані ним на стадії досудового розслідування як допустимий доказ.

Крім того, отримати показання потерпілого під час судового розгляду суд не мав можливості, оскільки потерпілий ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( т.3 а.с.207).

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що у липні 2017 року вийшла на свій огород, хвіртка у ОСОБА_13 була закрита. Через деякий час хвіртка відкрилась, з подвір`я вибігли два хлопці. Після цього, через 3-4 хвилини, з будинку вийшов ОСОБА_13 та сказав щоб подзвонила його сину. Оскільки вона не додзвонилась, вирішила поїхати на велосипеді. На запитання свідок пояснила, що працюючи на городі, розігнулась коли грюкнула хвіртка та вибігли хлопці. Коли вийшов потерпілий із будинку, видимих тілесних ушкоджень на ньому не було, він був дуже зляканий, не міг говорити, сказав що його пограбували, про те що його побили не казав. Одного із хлопців вона впізнала, це був ОСОБА_7 . Щодо потерпілого ОСОБА_13 їй відомо що він погано чув, у нього був слуховий апарат.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що потерпілий є її сусідом. 18.07.2017 року, після 17 чи 18 години, вона вийшла закрити хвіртку та почула голос покійного, який кричав сусідці : «Мене ограбили, дзвони ОСОБА_33 ». Вона вибігла на вулицю, доки добігла до потерпілого, він вже зайшов у будинок, сів на диван, тримав у руках ручку від палиці, весь трусився та каже: «Мене пограбували». Розказував, що до нього зайшов хлопець, запитав де вулиця Кільцева, він останньому махнув та показав де. Потім хлопець спитав, де можна напитися води, ОСОБА_34 сказав що може попити води на кухні. У хлопця в руках був чи телефон чи камера, бо засвітився червоний вогник. Потім зайшов другий хлопець, начебто в масці, і відразу до потерпілого, де гроші. Він розказував, що повалили його на підлогу, стільцем придавили. Один з них придавлював, другий ходив шукав гроші. Коли знайшли гаманець на тумбочці, вони пішли. Вона пішла до дільничного поліції - ОСОБА_35 , розповіла що діда пограбували, він викликав інших поліцейських. Також, вона брала участь як понятий у слідчому експерименті. Карету швидкої допомоги потерпілому не викликали. Після цього випадку ОСОБА_13 уже закривав двері до будинку, навіть поштарка не могла потрапити.

Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції показала, що до неї прийшов дільничний і запросив бути понятою на слідчому експерименті з участю ОСОБА_7 . У ході слідчого експерименту ОСОБА_7 , в присутності батька, добровільно надавав покази, розповідав все що хотів, ніякого тиску з боку працівників поліції, захисника чи прокурора не було. На слідчому експерименті були присутні прокурор, психолог із школи, двоє понятих, батько ОСОБА_7 , чи захисник вона не знає. Вона прочитала документ, ніяких зауважень не було, тому підписала протокол.

Свідок ОСОБА_38 в суді першої інстанції показала, що влітку 2017 року її запросили бути понятою при проведенні слідчих дій у господарстві ОСОБА_13 , за участю ОСОБА_8 . Моральний, психологічний чи фізичний вплив на ОСОБА_8 ніхто не чинив. Він сам все розповідав, йому ніхто нічого не розказував. Протокол вона особисто не читала, його зачитували, і вона підписала.

Неповнолітній свідок ОСОБА_39 в суді першої інстанції показав, що влітку 2017 року разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 йшли із табору, де прогулювались. Вони попросили у нього до вечора відеокамеру. Пішли до нього додому, він їм дав камеру, а сам пішов купатися. Повернувшись, запитав у бабусі чи приносили камеру, вона відповіла : «Ні». А ранком прийшли працівники поліції. На запитання свідок показав, що зустрілись із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля гімназії. Камеру у нього попросив ОСОБА_7 . Вона була маленька, трохи більша коробки з-під сірників. Нею можна фотографувати, знімати відео, її можна закріпити на велосипед, на руль та інше. Цю камеру він заказав в інтернеті, забирав із почти разом із ОСОБА_8 . Не знає, чи загоряється камера червоним кольором, він тільки один раз вмикав щоб перевірити чи працює, трьох днів не пройшло як він дав камеру хлопцям.

Крім того, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, а саме :

- заявою ОСОБА_13 від 18.07.2017 року, в якій потерпілий просив провести перевірку по факту крадіжки 18.07.2017 року грошей в сумі в сумі 700 грн. невідомими особами (т. 1 а.с.137);

- копією паспорта ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якого потерпілий за адресою : АДРЕСА_3 зареєстрований з 16.09.1976 року ( т.1 а.с. 164,165);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.07.2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 18.07.2017 року, у вечірній час до його будинку зайшли двоє хлопців, які заволоділи грошовими коштами, він впізнає особу яка стоїть третя зліва, за зовнішніми рисами обличчя. Згідно довідки до протоколу, третім зліва серед представлених осіб для впізнання є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т. 1 а.с. 182-185);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.07.2017 року, за добровільної згоди потерпілого на проведення слідчого експерименту за місцем його проживання та за його участі. В ході експерименту потерпілий детально та послідовно відтворив обставини події, що сталась 18.07.2017 року, показав як діяв в цих обставинах він, та як діяли дві особи, які прийшли. Потерпілий показав, що дивився телевізор, як до його кімнати зайшов хлопець, запитав про вулицю Кільцеву та сів за стіл. Вони спілкувались та хлопець писав на папірці що він хоче. У цього хлопця була мигалка з червоним кольором. Хлопець що прийшов, пішов пити воду на кухню. Попивши води, потерпілий почав виганяти його, казав щоб вже йшов, але він не виходив. Він його виштовхував у спину, але хлопець продовжував стояти у веранді та покликав напарника, якого потерпілий бачив через відчинені на подвір`я двері, він був із маскою на обличчі. Вони вдвох накинулись на потерпілого. Він відбивався палицею, вдаряв їх по руках. Потім вирвався із палкою, прийшов у кімнату, де телевізор. Однією рукою потерпілий тримав ручку дверей, палиця була у привідкритих дверях. Потім потерпілий дверима зажав йому руки. Хлопець, що без маски відійшов, прийшов із ножем і показує. Він йому сказав: « Я ножа не боюсь». Цей хлопець ніж тримав правою рукою, а лівою палицю взяв у руки, залишилось руків`я палиці. Другий, який у масці, намагався відчинити двері. Далі хлопцям вдалось зайти до кімнати, де був потерпілий. Хлопець, у якого був ніж, вже без ножа, взяв стілець та поваливши потерпілого, накрив його стільцем, щоб не піднімався. Потерпілий лежав спиною до стіни, ніжки стільця теж були направлені до стіни. Потерпілий підняв голову та бачив, що другий хлопець, який був у масці, обшукував шухляди. Гаманець із грошима у сумі 700 гривень був на поличці під тумбочкою. Коли він знайшов гаманець та повідомив тому що його тримав, він потерпілого залишив, а хлопець, що у масці взяв стільчик та кинув у сторону телевізора. Після цього вони побігли, а потерпілий підійшов до телефону щоб подзвонити у поліцію, але він вже був відрізаний. Тоді він із частиною палки вийшов, та побачивши сусідку, сказав щоб подзвонила у поліцію та сину. До будинку він їх не запрошував, а хвіртку вони відкрили, забравши засув ( т.1 а.с. 236-240)

Оцінивши покази потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд дійшов обґрунтованого висновку, що він не дивлячись на те що за віком був довгожителем та мав поганий слух, тримав себе у руках, логічно та послідовно розповів всі обставини вчинення кримінального правопорушення, тому незначні розбіжності у його показах та у протоколі слідчого експерименту з його участю, не можуть свідчити щодо неправдивих показів потерпілого.

- рапортом оперативного чергового Ріпкинського ВП ЧВП від 18.07.2017 року, згідно якого зі служби 102 надійшло повідомлення, що гр. ОСОБА_15 повідомила про те, що 18.07.2017 року о 20:57 за адресою: АДРЕСА_3 двоє невідомих, приблизно по 16 років, проникли у будинок до ОСОБА_13 , 90 років. Невідомі були з ножем, один з нападників був у масці, сусіди бачили невідомих. Нападники з квартири викрали гаманець, в якому знаходилось 700 гривень (т. 1 а.с.136);

- протоколом огляду місця події від 18.07.2017 року та ілюстративними таблицями до нього, проведений з дозволу потерпілого, під час якого оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_3 . Оглядом встановлено, що у кімнаті № 1 мається дерев`яний стіл та журнальний стіл, на якому знаходиться стаціонарний телефон червоного кольору, кабель з телефону має пошкодження у вигляді перерізу, виявлено та вилучено сліди рук на дверях до кімнати №2, в якій знаходились, зокрема: телевізор, крісла, дерев`яні стільці, дерев`яна тумбочка, на якій з показів потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_8 , лежав гаманець ( т.1 а.с.139-147);

- протоколом огляду місця події від 19.07.2017 року та ілюстративними таблицями до нього, під час якого в будинку потерпілого по АДРЕСА_3 виявлено та вилучено ніж з дерев`яною рукояткою, довжиною 13 см, на лезі ножа мається напис «Спутник», який постановою слідчого від 19.07.2017 визнаний речовим доказом та оглянутий в судовому засіданні (т.1 а.с.187-200);

- висновком експерта № 1051 від 17.08.2017 року та ілюстративними таблицями до нього, згідно якого експертом, який проводив трасологічну експертизу зроблено висновки, що п`ять слідів пальців рук розмірами 19x39 мм, 10x22 мм, 16x55 мм, 24x32 мм, 15x21 мм та один слід долоні руки розмірами 95x48 мм, зафіксовані на таблицях до протоколу огляду місця події від 18.07.2017 року, складеного за фактом крадіжки грошових коштів із будинку АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації за ними осіб, що їх залишили. Сліди одного і того самого пальця руки розмірами 10x22 мм, 16x55 мм залишені вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; слід пальця руки розмірами 19x39 мм залишений безіменним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 ; слід пальця руки розмірами 24x32 мм залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 ; слід долоні руки розмірами 95x48 мм залишений долонею лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (т.2 а.с.15-34);

- протоколом огляду речей від 29.07.2017 року та фото таблицею до нього, згідно якого оглянуто гаманець потерпілого та папірець, які були вилучені під час слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 і досліджувалися у судовому засіданні. Вилучений аркуш паперу пом`ятий, на одній стороні якого друкованим текстом чорного кольору написано «повідомлення про оплату рахунку за червень 2017 року, ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_13 , АДРЕСА_3 , знизу мається надпис кульковою ручкою синього кольору: «ви не знаете где улица Кольцевая ? У вас есть вода? попить.» (т. 2 а.с.37-39);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.07.2017 року та додатком до нього, за участі підозрюваного ОСОБА_7 , який розповів та показав на місці обставини вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_7 показав, що 18.07.2017 року, приблизно о 17 год. 30 хв. він із ОСОБА_8 пішли до господарства, де проживав дідусь, за адресою: АДРЕСА_3 . Хвіртка до господарство була прикрита. Зайшовши на подвір`я, ОСОБА_8 обмотав голову футболкою, яка у нього була із собою. ОСОБА_7 постукав, а потім зайшов у будинок, двері до нього не були зачинені, ОСОБА_8 залишився на подвір`ї. Далі ОСОБА_7 постукав у двері, та зайшов у середину кімнати будинку, де був потерпілий. Із дідусем спілкувався шляхом написання тексту на папірці, так як останній погано чує. Після того, як він попив води в іншій кімнаті, до першої кімнати зайшов ОСОБА_8 , у правій руці у нього був ніж, дід його побачив. Даний ніж ОСОБА_7 бачив у будинку дідуся, зліва від входу, на веранді на столі. Дідусь побачивши ОСОБА_8 , встав із дивану та один раз вдарив ОСОБА_7 у плече палицею, яка була у нього в правій руці. Після цього дід пішов у другу кімнату, де знаходився телевізор. ОСОБА_8 намагався відкрити двері до цієї кімнати, так як дід намагався зачинитись. Коли відкрились двері, ОСОБА_8 , тримаючи стілець обома руками, який взяв у першій кімнаті, почав штовхати дідуся стільцем. Дідусь впав на підлогу, далі ОСОБА_7 чекав ОСОБА_8 на веранді, який в цей час шукав речі в кімнаті. Коли вони виходили з будинку, то ОСОБА_7 побачив у ОСОБА_8 гаманець із грошима. Гроші розділили порівну та того ж дня витратили на власні потреби. Під час події, яка сталася у будинку ОСОБА_7 включив камеру та поставив її на стіл, направивши на дідуся та знімаючи обставини події (т.1 а.с.231-235);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.07.2017 року та додатком до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_8 , який розповів та показав на місці обставини вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_8 показав, що 18.07.2017 року , приблизно о 16 годині перебував вдома, після чого зустрівся з ОСОБА_7 , який запропонував зайти до одного дідуся та забрати у нього гроші. Він погодився, після чого ОСОБА_7 заходив до знайомого ОСОБА_25 , у якого взяв відеокамеру. Далі вони направились до дідуся. ОСОБА_7 казав, що він буде у діда щось питати, а потім щоб він зайшов. Хвіртка була зачинена на засув, який витяг ОСОБА_8 та зайшли на подвір`я. У будинок спочатку пішов ОСОБА_7 , який розмовляв із дідом, а ОСОБА_8 чекав та ховався перед входом до веранди. Далі він взяв на столі ніж, зліва від входу, побачив як дід виганяв ОСОБА_7 з веранди та сказав, що викличе міліцію, якщо вони не підуть. Ніж взяв щоб захищатись, бо дід палкою бив. Далі дід пішов у кімнату, за ним пішов ОСОБА_7 та заважав діду брати телефон, дідусь зайшов в іншу кімнату та намагався відбитись від ОСОБА_7 і ОСОБА_8 палицею. На столі, потім у руках ОСОБА_7 була камера, якою він це знімав на відео. Потім вони зайшли в ту саму кімнату, де був дідусь і ОСОБА_8 за допомогою стільця штовхав дідуся поки той не спіткнувся за табуретку та впав. Далі ОСОБА_8 забрав гаманець з грошима, було 600 гривень з дрібними, і вони пішли. ОСОБА_8 показав місце, де було викинуто гаманець, який був знайдений та вилучений за зупинкою, на вул. Пирогова; біля господарства №11 був знайдений папірець з надписами, який вони викинули після вчинення правопорушення. Даний гаманець та папірець був вилучений (т.1 а.с.253-256);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.01.2019 року та додатком до нього, за участі підозрюваного ОСОБА_7 , який показав, що з метою зняття відео жартівливого характеру, в липні 2017 року разом з ОСОБА_8 прийшли до будинку потерпілого ОСОБА_13 (т.3 а.с.1-4);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.01.2019 року та додатком до нього, за участі підозрюваного ОСОБА_8 , який показав, що з метою зняття відео жартівливого характеру, в липні 2017 року разом з ОСОБА_7 прийшли до будинку потерпілого ОСОБА_13 (т.3 а.с.1-4);

Заяву зізнання ОСОБА_8 від 18.07.2017 року ( т. 1 а.с. 148) суд обґрунтовано визнав недопустимим доказом, оскільки таку заяву ОСОБА_8 надав без захисника, участь якого, відповідно до ст. 52 КПК України, є обов`язковою щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років.

Суд також вірно визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 19.07.2017 року та ілюстративну таблицею до нього, згідно якого в приміщенні кабінету № 18 СВ Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, ОСОБА_7 дістав з правої кишені шортів предмет, схожий на камеру чорного кольору з маркуванням позначеним «mode» «HD1080P» ( т.1 а.с. 151-154), оскільки з огляду на вимоги ст.209 КПК України ОСОБА_7 був особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою. Проте в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний протокол затримання особи, складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України. Крім того, така слідча дія проведена без захисника, участь якого, відповідно до ст. 52 КПК України, є обов`язковою щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки зазначений протокол огляду місця події, згідно якого ОСОБА_7 видав камеру, визнаний судом недопустимим доказом, всі інші докази, отримані з його допомогою, а саме: протокол огляду предмета від 19.07.2017 року, згідно якого оглянута відеокамера ( т.1 а.с. 168-172); протокол огляду відеозапису від 19.07.2017 року та додаток до нього ( т.1 а.с. 175-176) є також недопустимими доказами, оскільки здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

З огляду на вищевказане, суд дійшов вірного висновку, що в ході судового розгляду не здобуто переконливих доказів в частині обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке підтримує прокурор за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Оскільки, сторона обвинувачення не навела переконливих доказів того, що обвинувачені мали спільний умисел на вчинення нападу на потерпілого із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном.

Стаття 186 КК України передбачає наявність такої кваліфікуючої ознаки, як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Одночасно ст.187 КК України, як склад кримінального правопорушення визначає напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Отже єдиним чинником який відрізняє ці два суміжних склади кримінальних правопорушень є ознака небезпечності насильства для життя та здоров`я потерпілого.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою незаконного заволодіння майном потерпілого застосували до потерпілого психічне та фізичне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що потерпілий ОСОБА_46 не сприймав демонстрацію ножа ОСОБА_7 , піднятий стілець ОСОБА_8 та повалення його на підлогу, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Потерпілий давав покази, що коли ОСОБА_7 показав йому ножа, він сказав: «Я ножа не боюсь». На запитання потерпілий відповів, що ОСОБА_7 міг ударити його ножем, але він нічого не робив. Тай взагалі, потерпілий сказав, що тоді не думав, що хлопець може його вбити. Також потерпілий показав, що коли ОСОБА_7 відпустив стілець, він піднявся, не злякався, бо не з полохливих, та за палку, вони втекли.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що той факт, що потерпілий під час допиту повідомив, що дії обвинувачених не сприйняв, як реальну погрозу та небезпеку для свого життя, є лише способом захисту та заспокоєння, не заслуговують на увагу, адже суперечать доказам наявним в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст.185 КК України також є безпідставними.

Так, диспозицією ст.185 КК України визначено, що відповідальність за вказаною статтею настає за таємне викрадення чужого майна.

В свою чергу за обставин встановлених у даному кримінальному провадженні, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрито заволоділи чужим майном.

Таким чином, сукупність досліджених при судовому розгляді судом першої інстанції доказів, їх оцінка, обґрунтовано свідчать, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_8 вчинив правопорушення повторно.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, а тому обвинувачення, пред`явлене прокурором вірно перекваліфікував з ч.3 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 186 КК України.

Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини його вчинення та дані щодо особи обвинуваченого, який є неповнолітнім, проживає разом з батьками та бабусею, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має серцево-судинні захворювання, за місцем навчання характеризується добре. Злочин вчинив щодо особи похилого віку, до нього 20 вересня 2019 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області було застосовано примусові заходи виховного характеру.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 576 від 05.09.2017 року, у ОСОБА_7 на час кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, психічних розладів не виявлено, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, йому не показане застосування примусових заходів медичного характеру. У ОСОБА_7 під час теперішнього дослідження психічних розладів не виявлено, за своїм психічним станом він може вірно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні показання (т. 2 а.с.78-81).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 577 від 05.09.2017 року, у ОСОБА_7 психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності не виявлено, протиалкогольне лікування йому не показано (т. 2 а.с.83-86).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав неповнолітній вік обвинуваченого та добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

У досудовій доповіді орган пробації зробив висновок про те, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , спосіб його життя, враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше не судимий та не перебуває на обліку уповноваженого органу пробації, а також ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе і не становить небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) (т.1 а.с.114-118).

Відтак, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, із застосуванням положень ст.ст.75, 104 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, який він вчинив під час іспитового строку будучи раніше засудженим за тяжкий злочин. Також, судом враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 який під час вчинення злочину був неповнолітній, проживає разом з матір`ю та вітчимом, неповнолітніми сестрою та братом, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем навчання характеризується добре, перебуває на диспансерному обліку з приводу міопії.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 574 від 05.09.2017 року, у ОСОБА_8 на час кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, мали місце змішані розлади особистості та поведінки ( F 92) за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними , йому не показане застосування примусових заходів медичного характеру . У ОСОБА_8 під час теперішнього дослідження виявлені змішані розлади особистості та поведінки, які не позбавляють його здатності вірно сприймати обставини , які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні показання ( т.2 а.с. 68-71)

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 575 від 05.09.2017 року, у ОСОБА_8 клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності не виявлено, протиалкогольне лікування йому не показано (т. 2 а.с.73-76).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнав рецидив кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

У досудовій доповіді орган пробації зробив висновок про те, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, враховуючи те, що ОСОБА_8 раніше судимий та перебуває на обліку уповноваженого органу пробації, а також ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе і не становить небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб) (т.1 а.с.108-112).

Відтак, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.3 ст.186 КК України, із урахуванням вимог ст.71 КК України, у виді 4 (чотирьох) років 2 місяців позбавлення волі, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим більш суворого покарання не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування призначеного покарання, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Однак, 18.07.2017 року під час іспитового строку ОСОБА_8 знову вчинив умисний тяжкий злочин. А отже доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році» не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційних скарг, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: