Справа № 754/8508/23
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2023 року м. Київ

слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про обрання підозрюваному:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Дзержинськ РФ, середньою спеціальною освітою, громадянину України, член ДФТГ №027 «Воля» м. Києва, розлученому, маючому неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніш не судимого,

запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0001875 від 17.06.2023, за ознаками ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , 23.06.2023 подав до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001875 від 17.06.2023, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2023 приблизно о 20:00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Фестивальний», розташованої по пр-ту Червоної калини у м. Києві, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у словесний конфлікт з раніш незнайомим ОСОБА_7 , в ході розвитку якого реалізуючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, утримуючи в правій руці предмет, за своїми властивостями схожий на ніж, наніс ним один удар в область шиї з права та один удар в нижню частину живота посередині, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: проникаючого колото-різаного поранення лівої бокової стінки живота з пошкодженням в позачеревинному просторі поперекової артерії, пошкодження тонкої кішки, позачеревинної гематоми та гемоперитоніуму.

Умисні дії ОСОБА_4 виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Причетним до скоєння даного злочину є ОСОБА_4 , підозра якого у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованою і підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами. Наразі стороною обвинувачення встановлено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто є ризик того, що підозрюваний може реалізувати ці ризики. На даний час сторона обвинувачення вважає доцільним застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати житло цілодобово та покласти на нього обов`язки, тому просить слідчого суддю застосувати до підозрюваного саме такий запобіжний захід.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний вважаючи підозру необґрунтованою стверджував про перебування в стані фізіологічного афекту, викликаному неправомірними діями нападників серед яких був потерпілий. Просить задовольнити клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підтримав правову позицію підозрюваного, вважаючи ризики недоведеними.

З`ясувавши правову позицію прокурора та сторони захисту, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про його необґрунтованість, у зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити з наступних підстав.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норми ч. ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. До заходів забезпечення кримінального провадження віднесені й запобіжні заходи.

Запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, що полягають у тимчасовому обмеженні прав людини згідно з кримінальним процесуальним законодавством, і мають на меті припинити та запобігти новим кримінальним правопорушенням, забезпечити виконання покладених на особу обов`язків та її належну поведінку.

Запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою (ч. 1 ст. 176 КПК України). При цьому найбільш тяжким (винятковим) запобіжним заходом є тримання під вартою, а найбільш м`яким особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що :

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжний захід має бути адекватним і відповідати обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину, особі підозрюваного та іншим обставинам провадження. Запобіжний захід повинен забезпечувати процесуальну поведінку підозрюваного та запобігати усім ризикам, які доведені стороною обвинувачення.

З наданих слідчому судді матеріалів встановлено, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001875 від 17.06.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

22.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування. Так обґрунтованість підозри доведена матеріалами кримінального провадження; беззаперечним є факт перебування підозрюваного на місці події, участь у конфлікті з потерпілим та свідками- очевидцями. Завдання тілесного ушкодження за допомогою колючо-ріжуючого предмета не заперечується самими ОСОБА_4 , та об`єктивно простежується з документів, складних при наданні медичної допомоги ОСОБА_7 .

Таким чином, підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованою та підтверджена в ході судового розгляду цього клопотання.

Ризики, на які посилається прокурор, повністю доведені, оскільки:

- підозрюваний вчинив тяжкий злочин, протягом тривалого часу переховувався від досудового слідства, оскільки його причетність до вчиненого правопорушення встановлювалось оперативно-розшуковими заходами, а відтак підозрюваний може продовжити переховуватись від органу досудового розслідування та суду (п.1.ч.1.ст.177 КПК України);

- після завдання тілесних ушкоджень з місця вчинення правопорушення зник, забравши знаряддя вчинення злочину (ніж), місце знаходження якого до теперішнього часу не встановлено, що не виключає можливість його знищення , схову або спотворення ( п.2 ч.1 ст. 177 КПК України);

- чисельні подяки та нагородження підозрюваного з приводу участі у відсічі зброєнної агресії РФ вказують на неординарні та вольові якості останнього, який будучі членом ДФТГ при ЗСУ використовуючи статус військовослужбовця у власних інтересах , може здійснювати вплив на потерпілого та свідків схиляючи до зміни показів з метою уникнення відповідальності( п.3 ч.1 ст. 177 КПК України);

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється ( п.5 ч.1 ст.1 77 КПК України) є маловірогідним, з огляду на характер та категорію інкримінованого правопорушення, який за складом є закінченим злочином проти життя та здоров`я людини.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно вимог ч. 1, 3ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До компетенції слідчого судді за КПК України належать три групи питань: розгляд клопотань та надання дозволу на проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, які обмежують права і свободи людини та контроль за їх провадженням; надання дозволу на застосування та контроль застосування запобіжних та інших заходів кримінально-процесуального примусу; розгляд скарг на дії (бездіяльність) та рішення особи, яка провадить дізнання, слідчого, детектива та прокурора.

Отже, до повноважень слідчого судді віднесено здійснення судового контролю за дотримання прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального провадження, в тому числі потерпілого.

В даному випадку запобіжний захід, про застосування якого просить сторона обвинувачення вочевидь не відповідає, ані тяжкості вчиненого злочину, ані особі підозрюваного. Не враховує його поведінку, що пережувала вчиненню злочину та після його вчинення, не відповідає іншим обставинами кримінального провадження.

При цьому слід врахувати, що запобіжний захід застосовується з метою досягнення ефективності кримінального провадження. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається. Формальне застосування запобіжного заходу також не передбачено вимогами чинного КПК України.

В силу положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Аналізуючи особу підозрюваного, слід звернути увагу, про відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_4 родини не має мешкає один, не має постійного місця проживання, оскільки як встановлено в судовому засіданні, проживає у родички, з дозволу останньої. Приводом конфлікту з`явилось непорозуміння у громадському транспорті, через несуттєвий привід. Зухвало бажаючи довести свою позицію, незважаючи на кількісну перевагу осіб які йому протистояли, вийшов на зупинці громадського транспорту, де застосував ніж у доведенні своєї позиції. Твердження останнього про груповий напад на нього та перебування в стані фізіологічного афекту викликаному небезпекою для життя та здоров`я, об`єктивного підтвердження не знайшло через відсутність зафіксованих тілесних ушкоджень у підозрюваного. Справедливість зазначеного твердження об`єктивно простежується у поведінці підозрюваного, після вчинення злочину, який місце події залишив та протягом тижня до викриття працівниками поліції, фактично переховувався від кримінальної відповідальності.

Наведені обставини свідчать у сукупності, що застосування до ОСОБА_4 , такого запобіжного заходу як домашній арешт не буде запобігати ризикам, передбаченим п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного. Застосування такого запобіжного заходу буде порушувати права інших учасників кримінального провадження, зокрема, потерпілого, який перебуває у тяжкому стані.

Таким чином, правові і процесуальні підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відсутні, тому слідчий суддя позбавлений можливості формально застосувати до нього такий запобіжний захід, оскільки це не буде сприяти цілям та задачам кримінального судочинства. Тобто в ході судового розгляду встановлено недостатність застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

Між тим, в силу положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя не вправі самостійно обрати більш тяжкий запобіжний захід, оскільки вирішує лише ті питання, що винесені сторонами на розгляд слідчого судді та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Згідно із вимогами ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що клопотання слідчого є необґрунтованим, оскільки застосування запобіжного заходу, про який просить, не буде досягати завдань кримінального провадження та є порушенням принципів законності, верховенства права та публічності, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 25, 206, 131, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Деснянського ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування у кримінальному провадженні №0001875 від 17.06.2023 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1