У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1126/23

Провадження № 1-кс/534/268/23

05 червня 2023 року місто Горішні Плавні

Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, перебуваючого у цивільнім шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.09.2008 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн;

- 01.12.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 14.12.2011 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.12.2010. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;

- 18.06.2012 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 2 роки 6 місяців згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.12.2011. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;

- 15.08.2012 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано 1 місяць згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.06.2012. Остаточно вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 1 місяць; 30.10.2012 вироком Апеляційного суду Полтавської області, вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2012 змінено в частині кваліфікації та засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 , ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі;

- 20.05.2016 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2012. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць. 18.05.2018 звільнено по відбуттю строку покарання;

- 22.05.2019 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. 09.06.2020 знятий з обліку по відбуттю строку покарання.

- 05.07.2022 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою вмотивовано слідчим необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганням ризикам можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також можливістю вчинити нове кримінальне правопорушення.

Зі змісту внесеного клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України за наступних обставин.

21.05.2023 року близько 11 год 18 хв ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», відкривши кришку паливного баку, намагався здійснити крадіжку дизельного пального з вантажного автомобіля IVECO, д.н.з. НОМЕР_1 , але через те, що до території УТЗ ТОВ «Феррострой» об 11 год 24 хв прибув наряд охорони Fox Security 2022, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_4 , останній не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця та почав втікати з місця скоєння правопорушення, однак був затриманий працівниками охорони Fox Security 2022.

Отже, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у сховище, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань22 травня 2023 року за №0000402.

У судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання слідчого та зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, наполягав на застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор наголосив на тому, що підозрюваний раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, не має стійких соціальних зв`язків, неодружений, рідних та близьких немає, не працює, не має джерела доходів, кримінальне правопорушення вчинено під час іспитового строку, чим підтверджується небажання стати на шлях виправлення та свідчить про те, що єдиним джерелом доходу підозрюваного є вчинення корисливих кримінальних правопорушень, а отже і надалі, не маючи джерела доходів, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, отже необхідно обрати винятковий запобіжний захід - у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього та просив суд обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що він своєю поведінкою під час досудового розслідування довів, що переховуватись від слідства не збирається, офіційно шлюб не реєстрував, проте уже багато років перебуває у цивільному шлюбі зі своєю дружиною, має на утриманні одну неповнолітню дитину, має постійне місце проживання за місцем реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки, тому ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, та зазначений слідчим у клопотанні, відсутній. Крім того, повідомив, що під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, за які його вже було засуджено, до нього застосовували запобіжний захід домашній арешт строком на 60 днів. У весь цей строк він не порушував обов`язків, покладених на нього судом при застосуванні домашнього арешту. Крім того, заперечував наявність ризику можливого впливу на свідків.

З`ясувавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши надані матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Як убачається з представлених суду матеріалів, у провадженні ВП №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2023 року під №0000402 за вчинення кримінального правопорушння, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження 05 червня 2023 року о 10 год 20 хв ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України.

Копія клопотання та копії доданих до нього матеріалів вручені підозрюваному ОСОБА_4 05 червня 2023 року о 10 год 20 хв з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягами з ЄРДР за фактом крадіжки; протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншу подію; протоколами допиту свідків; протоколами огляду місця події; протоколом огляду відеозапису; протоколом допиту представника юридичної особи, яка є потерпілою; заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення; повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 та позицією підозрюваного, висловленої ним у судовому засіданні, який вважає підозру обґрунтованою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Проаналізувавши приєднані до клопотання слідчого матеріали досудового розслідування, слідчий суддя доходить висновку, що наведені вище докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Як зазначено у ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Гарькавий проти України», №25978/07 від 18.02.2010 зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу слідчий у внесеному клопотанні посилається на наявність трьох ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень. Наявність зазначених ризиків була підтримана прокурором у судовому засіданні.

Так, прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти злочини проти власності, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення протягом іспитового строку.

Ще одним ризиком, зазначеним у клопотанні, є можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

На обґрунтування наявності ризику переховування від слідства та суду прокурор надав копії ухвал Комсомольського суду Полтавської області про оголошення ОСОБА_4 в розшук у двох кримінальних провадженнях через неявки у судові засідання.

Однак, ОСОБА_4 з місця проживання, за яким він зареєстрований не відлучався, про судові засідання йому не було відомо. У кримінальному провадженні, в якому подано клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 прибував на усі слідчі дії та в судове засідання, таким чином не переховувався та виконував покладені на нього процесуальні обов`язки. Крім того, ОСОБА_4 проживає однією сім`єю з цивільною дружиною та неповнолітньою дочкою за адресою, за якою він зареєстрований, має стійкі соціальні зв`язки, до нього раніше застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він не порушував. Таким чином, застосування до ОСОБА_4 домашнього решту, замість тримання під вартою, буде дієвим для досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Також прокурор не довів, що ОСОБА_4 може вплинути на свідків кримінального правопорушення, якщо до нього буде застосовано більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування наявності такого ризику, прокурор вказав на те, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області у 2016 році ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення розбою. Проте, згідно довідки ДІТ МВС України після апеляційного перегляду зазначений вирок було змінено в частині кваліфікації на більш м`який злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України. Покарання ОСОБА_4 відбув повністю, протягом 7 останніх років злочини проти життя та здоров`я особи не вчиняв. Отже, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню ризикам, передбаченим у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Крім того, ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів, правильності кваліфікації дій вирішуються під час судового провадження під час розгляду справи по суті.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Проте, оцінивши всі обставини в їх сукупності у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до переконливого висновку щодо відсутності підстав для обрання найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого КПК України, та можливості досягнення балансу між суспільними інтересами та забезпеченням поваги до особистої свободи ОСОБА_4 шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, порівняно з триманням під вартою, а саме домашнього арешту, інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для досягнення мети застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 182, 184, 194 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні слідчого СВ ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу прокурора або суду.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця відбування домашнього арешту, визначеного даною ухвалою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не відлучатись за межі Кременчуцького району Полтавської області, без дозволу прокурора та суду;

- утриматися від спілкування з усіма свідками та представником потерпілого у кримінальному провадженні;

- за викликом прокурора, слідчого або суду прибувати до прокурора, слідчого та суду;

- повідомляти прокурора, слідчого або суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити, що за невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного та начальнику Горішньоплавнівської відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області.

Строк дії ухвали закінчується 04 серпня 2023 року включно о 18 годині 10 хвилин.

Копію ухвали вручити прокурору та підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено в судовому засіданні о 16 год 00 хв. 07 червня 2023 року в залі судових засідань Комсомольського міського суду Полтавської області.