Справа № 132/373/23
Провадження №1-кп/132/222/23
Вирок

Іменем України

10 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 05 липня 2022 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмільник Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця, обіймаючого посаду головного сержанта-командира 1-го відділення 3-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та проходячи військову службу на посаді головного сержанта-командира 1-го відділення 3-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення ст.ст.9, 11, 13, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.52 Керівництва по 5,45мм. автомату Калашникова (АК74, АКС74, АК74Н, АКС74Н) 5,45мм., та кулемету Калашникова (РПК74, РПКС74, РПК74Н, РПКС74Н), розробленого Головним управлінням бойової підготовки Сухопутних військ, введеного в дію наказом Командувача Сухопутними військами від 24 червня 1975 року № 34, та додатку № 6 Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин (КС СЗ і БМ 05), введеного в дію наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 квітня 2009 року № 44, - 05 липня 2022 року близько 16год.00хв., з метою набуття бойових спроможностей особового складу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проведення занять з тактичної підготовки щодо тактики дій груп при зачищенні будівель в населених пунктах, прибув разом із іншими військовослужбовцями на територію недобудованої школи, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Тоді ж, старший сержант ОСОБА_7 у зазначений час та місці, під час учбової демонстрації зачищення будівель в населених пунктах та знешкодження противника, не вжив заходів щодо перевірки наявності патронна в патроннику та постановки зброї на запобіжник, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча, повинен був і міг їх передбачити завчасно, приєднав до автомату споряджений магазин з патронами, достав патрон в патронник та здійснив натискання вказівним пальцем правої руки на спусковий гачок автомата АК 74 № НОМЕР_1 , що призвело до незапланованого пострілу з нього, внаслідок чого солдату ОСОБА_8 , який знаходився у сусідній кімнаті недобудованої школи, було спричинено вогнепальне наскрізне кульове поранення м`яких тканин правої поперекової ділянки, закриту травму-контузію нижнього полюсу правої нирки, субкапсулярну гематому, які згідно висновку експерта № 787/796/894 від 15.11.2022 року, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та підтвердив, що він 05.07.2022 року близько 07год.30хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав нарізну вогнепальну автоматичну зброю, а саме автомат АК 74 № НОМЕР_1 , а також 120 патронів калібру 5,45мм., та разом із іншими військовослужбовцями, прибув в цей же день близько 16год.00хв. на територію недобудованої школи, розташованої по АДРЕСА_2 , з метою набуття бойових спроможностей особового складу та проведення занять з тактичної підготовки щодо тактики дій груп при зачищенні будівель в населених пунктах, під час чого, не перевірив наявність патронника в патроннику та постановки зброї на запобіжник, приєднав до автомату споряджений магазин з патронами, дослав патрон в патронник та здійснив натискання вказівним пальцем правої руки на спусковий гачок автомата, що призвело до незапланованого пострілу з нього, внаслідок чого солдату ОСОБА_8 , який знаходився у сусідній кімнаті недобудованої школи, було спричинені тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого просив справу розглянути за його відсутності, до обвинуваченого застосувати мінімальне покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця на мінімальний строк та з мінімальним відрахуванням в дохід держави.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.414 КК України, а саме порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Санкцією частини 1 статті 414 КК України передбачене покарання у виді службового обмеження на строк до двох років або тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України, та призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на 1 (один) рік, із відрахуванням у дохід держави 10 відсотків його грошового забезпечення.

Проте, прокурор визначаючи дане покарання, на переконання суду, не звернув увагу та не у повній мірі врахував наступне.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, раніше не судимий, розлучений, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, сержант-командир 1-го відділення 3-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується виключно з позитивної сторони, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , що передбачені статтею 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , окрім щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, які були на переконання суду правомірно визначені органом досудового розслідування, додатково ще: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин та вимог цивільного позову; позитивне характеризування за місцем несення військової служби.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

За приписами статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Потерпілий ОСОБА_8 відповідно до поданого ним клопотання просив суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.414 КК України, а саме у виді службового обмеження для військовослужбовця на мінімальний строк та з мінімальним відрахуванням в дохід держави, оскільки він даний злочин вчинив з необережності, після його скоєння надав першу невідкладну медичну допомогу, після чого доставив до найближчого закладу охорони здоров`я, під час перебування в якому, турбуючись за його здоров`я, за власні кошти оплачував придбання необхідних лікарських препаратів та медичних послуг.

З урахуванням вищевикладеного, прокурор визначаючи покарання ОСОБА_7 у виді службового обмеження для військовослужбовців на 1 (один) рік, із відрахуванням у дохід держави 10 відсотків його грошового забезпечення, на переконання суду, з достатньою повнотою не врахував вимоги статті 65 КК України, не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується виключно позитивно, щодо якого наявні обставини, що пом`якшують його покарання (щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин та вимог цивільного позову; позитивне характеризування за місцем несення військової служби), не звернув уваги на позицію потерпілої особи, яка просить призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.414 КК України, а саме у виді службового обмеження для військовослужбовця на мінімальний строк та з мінімальним відрахуванням в дохід держави, а також на те, що при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що передусім метою покарання засудженого є його виправлення та перевиховання.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, його наслідків, наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд приходить до висновку щодо призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме за ч.1 ст.414 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 6 (шість) місяців із відрахуванням у доход держави 10 відсотків його грошового забезпечення, оскільки дане покарання на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде «особистим надмірним тягарем для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенство права та законності було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомат АК 74 № НОМЕР_1 з ременем коричневого кольору, який згідно постанови слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниця) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 06.07.2022 року, визначено передати на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набуття вироком законної сили, необхідно залишити у власника (законного володільця).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме гільзу патрона 5,45х39мм. з маркувальним позначенням 270-89, яку згідно постанови слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниця) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 06.07.2022 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучені в ході досудового розслідування кримінального провадження: автомат АК 74 № НОМЕР_1 з ременем коричневого кольору, та гільзу патрона 5,45х39мм. з маркувальним позначенням 270-89, накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_10 від 14.07.2022 року у справі № 127/14209/22.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_10 від 14.07.2022 року у справі № 127/14209/22.

Згідно частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку судової експертизи зброї від 15.07.2022 року № СЕ-19/102-22/9770-БЛ у розмірі 755грн.12коп.; висновку судової експертизи зброї від 15.07.2022 року № СЕ-19/102-22/9778-БЛ у розмірі 755грн.12коп., а всього 1510грн.24коп., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо строку початку відбування призначеного покарання, суд виходить з того, що порядок виконання кримінального покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців регламентований главою 10 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України).

Зокрема, зі змісту частини першої статті 47 КВК України випливає, що суд, який постановив вирок про службове обмеження для військовослужбовця, після набрання ним законної сили направляє копію вироку командиру військової частини, де проходить службу засуджений військовослужбовець.

Відповідно до частини другої статті 47 КВК України, після одержання копії вироку командир військової частини видає відповідний наказ, у якому зазначається розмір відрахувань в доход держави з грошового утримання засудженого військовослужбовця, строк, протягом якого він не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а також який строк не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. Наказ оголошується по військовій частині і доводиться до відома засудженого військовослужбовця.

За частиною третьою статті 47 КВК України, про прийняття вироку до виконання командир військової частини протягом трьох днів сповіщає суд, який постановив вирок.

Таким чином, аналізуючи наведені норми кримінально-виконавчого закону, суд приходить до висновку, що строк відбування призначеного покарання слід рахувати саме з моменту прийняття вироку до виконання (видачі наказу по військовій частині).

Розглянувши поданий цивільний позов, дослідивши надані докази на його обґрунтування та підтвердження, з`ясувавши позицію сторін, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлений параграфом 2 Глави 82 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року (далі Порядок).

Відповідно до положень Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно пункту 2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

За пунктом 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину у розмірі 36365грн.11коп., підтверджені документально (лист-довідка Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради від 13.01.2023 року № 04-34), а тому виходячи із позиції цивільного відповідача, який визнав позов у повному обсязі, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 10.05.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України та призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 6 (шість) місяців із відрахуванням у доход держави 10 відсотків його грошового забезпечення.

Строк відбування покарання рахувати з дня прийняття вироку до виконання.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомат АК 74 № НОМЕР_1 з ременем коричневого кольору, який згідно постанови слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниця) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 06.07.2022 року, визначено передати на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набуття вироком законної сили, залишити у власника (законного володільця).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме гільзу патрона 5,45х39мм. з маркувальним позначенням 270-89, яку згідно постанови слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниця) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 06.07.2022 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_10 від 14.07.2022 року у справі № 127/14209/22, на автомат АК 74 № НОМЕР_1 з ременем коричневого кольору, та гільзу патрона 5,45х39мм. з маркувальним позначенням НОМЕР_2 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку судової експертизи зброї від 15.07.2022 року № СЕ-19/102-22/9770-БЛ у розмірі 755грн.12коп.; висновку судової експертизи зброї від 15.07.2022 року № СЕ-19/102-22/9778-БЛ у розмірі 755грн.12коп., а всього 1510грн.24коп.

Цивільний позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 36365грн.11коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя