ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1021/23 Справа № 182/3282/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

представника потерпілого: ОСОБА_9 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000669 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Орілька, Лозівського району,Харківської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком на один рік. Відповідно до вимог п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Задоволено частково цивільний позов, заявлений представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_9 . Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1808 гривень і в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 980. Вирішено питання про речові докази та арешт майна.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 03.03.2020, приблизно о 10.00 годині, керуючи технічно-справним транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ-21124», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Електрометалургів з боку вул. 50 Років НЗФ в бік вул. Першотравневої в м. Нікополі Дніпропетровської області зі швидкістю, встановленою відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, близько 104,3 - 108,9 км/год., при дозволеній швидкості руху транспортних засобів у населених пунктах 50 км/год. (відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху України).

Під час керування транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ-21124» державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, що рухається до смуги руху, керованого ним транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ-21124», не сприйнявши зміну дорожньої обстановки, як небезпеку для руху та не вживши заходів, щодо зменшення швидкості керованого автомобіля, аж до його зупинки, допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля в правий бік пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину вул. Г.Чорнобиля зліва направо по напрямку руху вищевказаного транспортного засобу.

Внаслідок чого, пішохід ОСОБА_12 отримала тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому шийки правої стегнової кістки, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №323 від 26.05.2020 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби(строк зростання кісткової тканини більше 21 доби), (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 03.03.2020 року.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5,2.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».

п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п.12.9 Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно по підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 19/104-17/1/4/175 від 15.05.2020 дії водія автомобіля марки «ВАЗ-21124» державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_7 не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Проте суд, вмотивувавши рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 при ухваленні вироку на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого з випробуванням, не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що суперечить вимогам кримінального законодавства, та призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Просить вирок скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити свій вирок, яким призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. В іншій частині вирок залишити без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку представника потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи вимоги ст. 77 КК України та роз`яснення, які містяться у абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до вимог даної статті може призначити додаткові покарання: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню, про що суд також має зазначити у резолютивній частині вироку.

Проте, в порушення вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції, вмотивувавши рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 при ухваленні вироку на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого з випробуванням, не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту і що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення в частині призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання.

З огляду на викладене, ухвалюючи новий вирок в частині призначення обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, колегія суддів при застосуванні положень ст. 75 КК України вважає за необхідне звільнити обвинуваченого лише від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік. Водночас, додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік підлягає самостійному виконанню обвинуваченим.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000669 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді