Справа № 301/3641/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/209/22, за апеляційною скаргою, яку подала заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з початковою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та звільнено його від відбування покарання на підставі ст. 105 КК України.

Вироком ухвалено передати неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд законного представника - матері ОСОБА_8 , строком на один рік.

Ухвалено стягнути із законного представника - матері ОСОБА_8 , на користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок.

Вироком ухвалено речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 2109» сірого кольору номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , - повернути потерпілій ОСОБА_9 ; запахові сліди, змиви - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20 жовтня 2021 року, приблизно о 00 год 20 хв, ОСОБА_7 умисно, на подвір`ї дворогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , заволодів автомобілем марки «ВАЗ 2109» сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску вартістю 55 562 гривень, завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду необхідно змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту. Так, місцевий суд, констатувавши наявність підстав для застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, передав його під нагляд матері. Водночас, у резолютивній частині вироку суд визначив тривалість цього заходу виховного характеру, який становить один рік. Відповідно до паспорта громадянина України, ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку виповнилось 17 років 02 місяці 06 днів. Отже, застосувавши відносно обвинуваченого ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матерії строком на один рік, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вказаний нагляд матері за таких умов триватиме після досягнення ОСОБА_7 повноліття, що свідчить про порушення місцевим судом вимог ч. 3 ст. 105 КК України. Просить вирок змінити: виключити з резолютивної частини посилання на тривалість передачі обвинуваченого під нагляд законного представника - матері - строком на один рік; вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити його від відбування покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подала заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони береться до уваги те, що: вищевказані сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого; апеляційним судом обов`язковість явки сторони захисту та потерпілої сторони на розгляд кримінального провадження не визнавалась; захисник подав заяву про розгляд справи без його участі; прокурорка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту та потерпілої сторони; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України кваліфіковані правильно.

Тому, вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що вирок підлягає до зміни через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.

Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, констатувавши наявність підстав для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, передав його під нагляд матері, і при цьому, у резолютивній частині вироку суд визначив тривалість цього заходу виховного характеру, який становить один рік.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до паспорту громадянина України, ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку виповнилось 17 років 02 місяці 06 днів.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених п. п. 2, 3 ч. 2 цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до п. 7 Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.06.2006 № 2 строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Вищенаведене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що, застосувавши відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері строком на один рік, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вказаний нагляд матері за таких умов триватиме після досягнення ОСОБА_7 повноліття, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України.

У зв`язку з цим, знаходять своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що у порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України та роз`яснень, що містяться в пункті 7 Постанови ВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.06.2006 № 2 судом першої інстанції не дотримано встановлених обмежень у часі застосування такого примусового заходу виховного характеру як передача неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків або осіб, що їх заміняють.

Тому, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції, звільнивши неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, неправильно розтлумачив положення ч. 3 ст. 105 КК України, що суперечить їх точному змісту, що в свою чергу є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, - заслуговують на увагу, визнаються обґрунтованими і підтвердженими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 підлягає зміні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року, щодо неповнолітнього обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України ОСОБА_7 , змінити: з резолютивної частини вироку виключити посилання на тривалість передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд законного представника - матері - строком на один рік.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити від відбування покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: