Провадження № 1-кс/344/4389/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 09.06.2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000189 від 17.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

20.04.2023 заявник звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить поновити строк на оскарження постанови, визнати незаконною та скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000189 від 17.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 30.03.2023 він звернувся із заявою про визнання потерпілим. Ухвалою суду від 24.04.2023р. було скасовано постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотанні. Ухвалою суду від 24.05.2023р. знову було скасовано постанову слідчого від 01.05.2023р. про відмову у задоволенні клопотанні ОСОБА_3 про визнання його потерпілим. Однак, постановою що оскаржується вкотре відмовлено у визнання скаржника потерпілим, дана постанова є незаконною та такою, що винесена й поза межами строку виконання ухвали слідчого судді від 24.05.2023р. Оскаржувана постанова не містить належних мотиві, зокрема, по якій причині внесення ОСОБА_5 недостовірних відомостей до акту обстеження від 28.01.2022 №433, який є офіційним документом, не могло завдати йому матеріальної та моральної шкоди.

Заявник скаргу підтримав просив її задовольнити.

Слідча відносно задоволення скарги заперечила.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, слідчий суддя встановила наступне.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 09.06.2023р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000189 від 17.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_6 від 30.03.2023р. про визнання його в якості потерпілого повторно відмовлено.

Чинним КПК України, зокрема главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування.

Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України можуть бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відмовляючи у задоволенні клопотання від 30.03.2023р., слідча СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 зазначила, що об`єктом злочину за ч.1 ст.366 КК України є діяльність державного органу, а склад злочину є формальним, тому заявник ОСОБА_7 не може бути визнаний потерпілим.

Так, КК України містить досить багато норм, що встановлюють відповідальність за так звані спеціальні види службових злочинів, вчинення яких також зумовлене службовим становищем суб`єкта, однак при їх здійсненні основним безпосереднім об`єктом є інші суспільні відносини.

Серед службових злочинів, передбачених в Особливій частині КК (ст. 366), є такий злочин як «службове підроблення».

Обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет офіційні документи. Для того, щоб той чи інший акт був визнаний документом та мав статус офіційного, він повинен відповідати певним ознакам: 1) документ повинен містити певну інформацію (відомості, дані тощо); 2) така інформація має бути зафіксована у тій чи іншій формі (письмовій, цифровій, знаковій) і мати певні реквізити (бланк, печатку, штамп, голограму), які передбачені законом чи іншим нормативним актом; 3) інформація повинна бути зафіксована на відповідному матеріальному носії (папері, дискеті, диску, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці тощо) з метою її зберігання, використання або розповсюдження; 4) документ має бути складений, засвідчений, виданий чи розповсюджений в інший спосіб службовою особою від імені державних органів, органів місцевого самоврядування, громадських організацій та об`єднань, а також підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності; 5) офіційним згідно зі ст. 366 КК є лише такий документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які породили чи здатні породити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

Інше підроблення документів являє собою повну або часткову зміну змісту документа чи його реквізитів, однак не за рахунок внесення до нього неправдивих відомостей, а шляхом їх виправлень, підчищень, дописок, витравлювань чи використання інших подібних способів. Інше підроблення документів є своєрідним антиподом внесення до документа неправдивих відомостей, оскільки неправдиві відомості у цьому випадку до документа не вносяться, а виправляються або знищуються відомості, що вже є у документі та відповідають дійсності.

Складання неправдивих документів це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності та який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою. Видача неправдивого документа матиме місце й у тому випадку, якщо документ був складений приватною особою, але потім був засвідчений службовою особою і виданий нею іншим фізичним чи юридичним особам від імені тієї організації, яку представляє службова особа, що видала цей документ.

Склад злочину, опис якого міститься у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК, є формальним, і злочин визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і в зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За приписами ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

На час розгляду даної скарги заявником не надано докази до скарги щодо заподіяння йому матеріальної або моральної шкоди. Тому, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого є обґрунтованою. При цьому доводи скаржника щодо того, що даний підроблений Акт був доказом у адміністративній справі, слідчий суддя оцінює критично, оскільки саме суд надає оцінку всім доказам справи в т.ч. як окремо, так і сукупності таких і приймає судове рішення, яке може бути оскаржене до апеляційного чи касаційного суду. Даним правом позивач ОСОБА_3 скористався та оскаржував рішення, за яким у задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Дане рішення першої інстанції залишене без змін, з пояснень самого скаржника. Не можуть заслуговувати на увагу доводи скаржника про те, що в ухвалі слідчого судді ОСОБА_8 від 24.05.2023р. зазначено підставність доводів про визнання скаржника потерпілим, оскільки даною ухвалою було зобов`язано розглянути клопотання, а не визнано ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів скарги про те, що скаржник визнаний потерпілим у іншій кримінальній справі, то дійсно такий факт є підтвердженим матеріалами доданими до скарги, однак інше кримінальне провадження внесене до ЄРДР за ч.1 ст.364 КК України, яка передбачає завдання шкоди.

Разом з тим, постанову слідчого слід скасувати з питань недотримання строків розгляду клопотання, оскільки ухвалу слідчого судді від 24.05.2023р. слідча ОСОБА_9 отримала 24.05.2023р., про що свідчить розписка, а постанову винесла 09.06.2023р. без дотримання строків розгляду клопотання за ухвалою судді, які визначені до 27.05.2023р., в порядку та строки передбачені ст. 220 КПК України.

У частині 1 ст. 309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 55, ч. 5 ст. 110, ст.ст. 303 - 309, 369, 371-372 КПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 09.06.2023р. про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000189 від 17.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Зобов`язати слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 розглянути заяву ОСОБА_3 від 30.03.2023 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000189, від 17.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 23.06.2023 року.

Слідчий суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА