У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2023 Справа №607/14342/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого в ОВС Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ОСОБА_5 , за погодженням із начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Мілове Міловського району Луганської області, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2023 рокуслідчий в ОВС Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ОСОБА_5 , за погодженням із начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000024 від 17.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що у березні 2022 року в ОСОБА_7 , як громадянки України, згідно з паспортом № НОМЕР_1 від 19.05.2017, яка достовірно усвідомлювала про вчинення російською федерацією збройної агресії проти України та запровадження з 24 лютого 2022 року в державі воєнного стану, виник злочинний умисел, спрямований на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на території іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправдовуванням агресії.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною, незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно з статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

У відповідності до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

15.03.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Надалі, режим дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

У період з 24 лютого 2022 року даний час триває окупація державою-агресором (російською федерацією - РФ) частини території Харківської, Херсонської, Запорізької, Донецької, Луганської областей та АР Крим.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації держави-агресора.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309 (із змінами відповідно до наказу № 164 від 31 травня 2023 року), з 24.02.2022 і по теперішній час триває тимчасова окупація державою-агресором Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, до якої входить населений пункт Мусіївка.

21.03.2022 громадянка України ОСОБА_7 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, перебуваючи у тимчасово окупованому н.п. Мусіївка Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, керуючись ідеологічними, політичними та корисливими мотивами, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на впровадження стандартів освіти держави-агресора, розуміючи злочинний характер та суспільну небезпечність своїх дій, надала свою згоду невстановленим у ході досудового розслідування представникам окупаційної адміністрації держави-агресора на те, що вона обійме посаду в.о. директора Мусіївського закладу загальної середньої освіти.

11.05.2022 т.зв. «виконуючий обов`язки голови адміністрації Міловського району Луганської народної республіки» ОСОБА_8 видав розпорядження № 24 відповідно до якого з 16.05.2022 у закладах освіти розташованих на території Міловського району відновлюється очна форма навчання.

У подальшому, 16.05.2022, окупаційною адміністрацією держави-агресора прийнято та зареєстровано т.зв. «Устав государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс» згідно з яким порядок проведення навчального процесу регламентується т.зв. «законодавством лнр» при цьому мовою навчання і виховання у закладі визначена мова держави -агресора.

Також, згідно з вищезазначеним Уставом, український заклад освіти Мусіївський заклад загальної середньої освіти на тимчасово окупованій території було перейменовано у т.зв. «государственное общеобразовательное учреждение луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс».

У той же день, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, добровільно надала згоду та була призначеною директором закладу освіти, а саме т.зв. «государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республіки «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», розташованого на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_7 , приступила до виконання своїх службових обов`язків, у тому числі передбачених вищезазначеним «уставом», серед яких керівництво закладом освіти, координація навчального і виховного робочого процесу, організація господарської та адміністративної діяльності, забезпечення реалізації стандартів освіти відповідно до вимог законодавства держави-агресора, затвердження навчальних планів і календарних графіків на рік, контроль за виконанням учителями освітніх програм тощо.

Так, 17.05.2022, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою створення умов для подальшого незаконного функціонування окупаційної адміністрації держави-агресора добровільно, від імені держави-агресора, за участі інших представників окупаційної влади держави агресора (щодо яких здійснюється досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях), перебуваючи у Мусіївському закладі загальної середньої освіти, провела нараду, в ході якої довела усьому присутньому педагогічному складу навчального закладу, необхідність провадження стандартів системи освіти держави-агресора.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на впровадження стандартів освіти держави-агресора, затвердила навчальний план у т.зв. закладі освіти «государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республіки «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс»», у який серед інших було включено навчальні предмети «русский язык», «разговоры о важном», «литературное чтение», «мои первые опыты», «технология» та інші предмети, затверджені в якості стандартів освіти у навчальному процесі державою-агресором.

Надалі, у період з 16.05.2022 по 25.05.2023, ОСОБА_7 , перебуваючи у тимчасово окупованому н.п. Мусіївка Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, відмовившись від українських стандартів освіти, впроваджувала у Мусіївському закладі загальної середньої освіти стандарти освіти держави-агресора шляхом встановлення та реалізації освітньої програми визначеної законодавством держави-агресора.

ОСОБА_7 , 27.06.2023, в порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

27.06.2023, через засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та викликано на 10.07.2023, 11.07.2023, 12.07.2023 до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області для отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваної та проведенні інших слідчих та процесуальних дій за участі підозрюваної. Однак, будучи належним чином повідомленою про виклик, ОСОБА_7 до слідчого відділу не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Слідчий зазначив, що ОСОБА_7 ухиляється від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Як зазначив орган досудового розслідування підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, у тому числі під час досудового розслідування, шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що підозрювана може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливість незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні; вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , враховуючи те, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваної ОСОБА_7 , а тому слідчий вважає щодо неї необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених процесуальних обов`язків, відтак слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтованими.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає, що підозрюваній при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід визначити розмір застави.

Вказане клопотання у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України розглядається за відсутності підозрюваної ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення прокурора у кримінальному провадженні, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може утримуватися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В даному випадку сторона обвинувачення поставила перед слідчим суддею питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Це можна вважати особливим порядком попереднього вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, у разі перебування особи на тимчасово окупованій території України, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний знаходиться на тимчасово окупованій території України. Оскільки до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.

Також, судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді.

Отже, при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.

Судом встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, розслідується кримінальне провадження № 0000024 від 17.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

27 червня 2023 року ОСОБА_7 , в порядку ст. 135 та ч.1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, зокрема, перебуває на тимчасово окупованій території України. У такому разі, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

При цьому, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються доказами, які зібрані у ході досудового розслідування, зокрема даними, що містяться у протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 21.06.2023; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 21.06.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 22.06.2023; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 22.06.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 22.06.2023; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 22.06.2023; протоколі огляду мережі Інтернет від 21.06.2023; протоколі огляду мережі Інтернет від 23.06.2023; протоколі огляду мережі Інтернет від 23.06.2023; висновку експерта № 9 від 29.06.2023.

Щодо наявності ризиків, зазначених устатті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя також враховує тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрювану переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, на даний час, підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, на виклик в установленому законом порядку слідчого до органу досудового розслідування не прибуває. Вказаний факт свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 , перебуває на території Луганської області, у останньої можуть зберігатися об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_7 перебуваючи на волі має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Окрім того, зважаючи на той факт, що підозрювана ОСОБА_7 на даний час переховується від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території Луганської області, у її діях наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрювана ОСОБА_7 не має місця проживання, соціальних зв`язків для існування на не окупованій території України. Таким чином, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вищевказаного кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що підозрювана, розуміючи невідворотність покарання, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності та може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Крім цього, слідчий суддя враховує наявність у підозрюваної стійких зв`язків та співпраці з представниками іноземної держави-окупанта. Зазначене, на думку слідчого судді, свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що постановою слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 від 12 липня 2023 року, ОСОБА_7 оголошено у розшук.

Відтак, слідчий суддя вважає, що підозрювана ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області, зокрема у с. Мусіївка Старобільського району Луганської області, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваної в розшук, на переконання слідчого судді, є достатнім для підтвердження факту оголошення ОСОБА_7 у розшук в розумінні вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території Луганської області з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.111-1 КК України.

Враховуючи тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 , доведення слідчим наявності обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя при розгляді клопотання враховує й імперативні вимоги ч.6 ст.176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється 3у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..111-1 КК України, за наявністю ризиків, визначених сти.177 КПК України, застосуванню підлягає лише запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому, вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Також слідчий суддя враховує при постановленні ухвали положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ОСОБА_5 , за погодженням із начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, задовольнити.

Обрати щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Мілове Міловського району Луганської області, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід розглядається слідчим суддею після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити захиснику ОСОБА_4 , прокурору негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1