ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1826/23 Справа № 199/796/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000880, за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом в посаді старшого водія батальйону оперативного призначення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «солдат», не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України (в редакції Закону України № 1576-IX від 29 червня 2021 року) звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ - контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах рядового складу, повернено до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Так, Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 07 липня 2021 року № 174 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_7 призначено на посаду старшого водія батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ та зараховано до списків особового складу.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону У країни «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає йоги Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни,

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. Па підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022року. 18 квітня 2022 року Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. 21 квітня 2022 року Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. 17 травня 2022 року Указом Президента України № 341/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 19 лютого 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 43 від 21 лютого 2022 року солдата ОСОБА_7 направлено у службове відрядження до бази спортивного комплексу «Трудові резерви» (міста Дніпро), для участі у тренувальних зборах.

26 лютого 2022 року, у зв`язку із відкритою збройною агресією РФ на територію України, військовослужбовець ОСОБА_7 зобов`язаний був прибули до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ та приступити до виконання службових обов`язків за посадою.

Однак, 26 лютого 2022 року, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою; АДРЕСА_3 , із службового відрядження, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ. Про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

06 грудня 2022 року ОСОБА_7 прибув до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 26 лютого 2022 року, солдат ОСОБА_7 не з`явився вчасно на службу без поважних причин із службового відрядження до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнною стану та незаконно перебував за її межами до 06 грудня 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на пом`якшуючу обставину щире каяття, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 407 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини, вважає що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Так, прокурор вказує, що суд, при призначенні обвинуваченому покарання та звільненні від його відбування із застосуванням положень ст. 75 КК України, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким та який було вчинено в умовах воєнного стану в країні, при наявності прямої загрози національній безпеці держави, а також особі обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно та тривалий час, а саме близько 10 місяців не з`являвся на службу. Прокурор вказує і на безпідставність висновків суду щодо наявності пом`якшуючої обставини у обвинуваченого, а саме щирого каяття, оскільки визнання вини обвинуваченим у суді та надання ним викривальних показів, свідчать про спрямованість на виправдання його дій, з бажанням уникнути відповідальності, й як наслідок не може бути визнано таку обставину, як пом`якшуючу. При цьому, на переконання прокурора, суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, формально послався та те, що обвинувачений продовжив проходити військову службу та не навів переконливих мотивів, яким чином це свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Прокурор звертає увагу на те, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування, враховуючи положення п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обв`язок і військову службу, призведе до його звільнення з військової служби, а відтак не буде відповідати меті покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор в судовому засіданні змінив апеляційні вимоги, вважав, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, є немотивованими та таке покарання є занадто м`яким, разом з цим просив суд призначити ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, яке на підставі ст. 62 КК України, замінити триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 , злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація їх дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

В силу вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені статтею 76 цього Кодексу наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини провадження.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, вказав, що враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким, тривалість відсутності ОСОБА_7 за місцем служби, та причини, які спонукали його не прибути на місце служби, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, не одружений, за місцем служби характеризується негативно, разом з тим Асоціацією футболу Дніпропетровської області та особою, з якою підтримує фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому. Разом з цим, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

З урахуванням наведених обставин, а також дійового каяття обвинуваченого, який самостійно з`явився до прокуратури та наразі продовжує несення служби, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд дійшов до необґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, через неналежне врахування, визначених ст. 75 КК України, умов та підстав для призначення такого покарання, які б об`єктивно вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби, обставини його вчинення, зокрема те, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану в країні з 26.02.2022 не з`явився до розташування військової частини аж до 06.12.2022, тобто майже 10 місяців ухилявся від військової служби без поважних причин, а також не враховано характеристиці обвинуваченого за місцем служби.

Отже, суд, приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_7 , не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення покарання, а саме: ступеню тяжкості кримінального правопорушення, конкретним обставинам провадження та особі обвинуваченого, й не навів належних і достатніх мотивів для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на те, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону, безпідставно застосував при призначенні обвинуваченому покарання положення ст.ст. 75, 76 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробування, що не сприятиме досягненню мети покарання та запобіганню в подальшому вчиненню нових кримінальних правопорушень, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з ухваленням нового вироку в цій частині.

Ухвалюючи новий вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує, що інкримінований ОСОБА_7 злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, хоча і є тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби, однак, враховуючи причини, які спонукали обвинуваченого не прибути на місце служби, самостійне з`явлення його до прокуратури, повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого, його прагнення спокутувати свою вину, шляхом продовження проходження військової служби із захисту держави, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф.

Водночас, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, Асоціацією футболу Дніпропетровської області та особою, з якою підтримує фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу характеризується позитивно.

Допитаний, за клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 зазначив, що обвинувачений за час проходження служби військової дисципліни не порушував, до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався, під час проходження служби ініціативи не проявляв, однак всі поставленні перед ним завдання виконував, та вважає, що саме покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік, буде відповідати меті покарання та сприятиме виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи, що ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, розкаявся та висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, самостійно звернувся до військової прокуратури й наразі продовжує проходження військової служби, тобто прагне виправити ситуацію, надавав чіткі та послідовні показання, не намагався приховати певні обставини, апеляційний суд вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

При цьому, за вказаних обставин, апеляційний суд також вважає, що з огляду на самостійне з`явлення обвинуваченого до прокуратури та бажання і продовження проходження військової служби, у цьому випадку встановлено і обставину, що пом`якшує покарання з`явлення із зізнанням.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом, як і судом першої інстанції не встановлено.

Частиною 1 статті 69 КК України (в редакції чинній на час вчинення злочину) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як зазначено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК, суд зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку не тільки те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а й врахувати мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, її роль та поведінку, як під час, так і після вчинення злочинних дій тощо.

Зважаючи на викладене сукупно, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що перелічені вище обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Отже апеляційний суд вважає, що застосування положень ст. 75 КК України, у цьому кримінальному провадженні є недоцільним і не виправданим, але, поряд з тим, не знаходить підстав для призначення найсуворішого покарання визначеного санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, та в цьому випадку є можливим призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки щире каяття та зявлення із зізнанням, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів доходить висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів можливе в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак з застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Водночас, як встановлено ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Відтак, враховуючи обставини цього кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Така міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів, у конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість апеляційної скарги прокурора, з урахуванням її зміни, й необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4