Справа № 132/3048/22
Провадження №1-кп/132/77/23
Вирок

Іменем України

29 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318 від 02.11.2022 року відносно неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Весела Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із незакінченою базовою загальною середньою освітою, учня за спеціальністю «Машиніст крана автомобільного» Державного навчального закладу «Гущинецьке вище професійне училище», неодруженого, непрацевлаштованого, судимого 25 жовтня 2022 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_8 ,

уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, відносно якої 30 вересня 2022 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області був скерований обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 липня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, неповнолітній ОСОБА_3 незважаючи на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - 15 жовтня 2022 року близько 22год.00хв., проходив повз домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 , та у нього виник умисел направлений на крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_3 діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, через незачинену на замок хвіртку, зайшов на територію вищевказаного домоволодіння, після чого через незачинені ворота гаражного приміщення, проник в його середину, де виявивши автомобіль марки «ВАЗ-2101», належний ОСОБА_11 , через незачинені передні пасажирські двері цього транспортного засобу, проник всередину його салону, де в бардачку виявив гаманець, із якого незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 3200грн.00коп., разом із наявним в ньому повербанком марки «Golf», об`ємом 10000mAh, білого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/16557-ТВ від 10 листопада 2022 року, становить 588грн.38коп. Заволодівши чужим майном, неповнолітній ОСОБА_3 з місця вчинення даного кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши своїми діями ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 3788грн.38коп.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно він 15.10.2022р. близько о 22год.00хв. через незачинену на замок хвіртку, зайшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 , після чого через незачинені ворота гаражного приміщення, зайшов в його середину, де побачивши автомобіль марки «ВАЗ-2101», через незачинені передні пасажирські двері, сів в його салон, де в бардачку виявив гаманець, з якого викрав 3200грн.00коп. та повербанк, якими після залишення місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядився на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, подавши письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 застосувати покарання відповідно до вимог діючого законодавства, цивільний позов заявляти не бажає, оскільки претензій матеріального характеру до останнього не має.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до частини 1 статті 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 25.10.2022 року у справі № 132/2318/22, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладенням обов`язків відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України. Початок іспитового строку рахувати з дати оголошення вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 08.11.2022 року, ОСОБА_12 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом із цим в матеріалах кримінального провадження наявний вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 25.10.2022 року у справі № 132/2318/22, згідно якого ОСОБА_3 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 08.11.2022 року Корделівським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, та довідки Комунальної установи «Територіальний центр надання соціальних послуг» Калинівської міської ради Вінницької області № 01-08/403 від 10.11.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із своєю бабою ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . Для забезпечення належних санітарно-гігієнічних і побутових умов проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, житлове приміщення обладнане необхідними приміщеннями, меблями, побутовою технікою та іншими предметами тривалого вжитку.

За характеристикою в.о.старости Корделівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області ОСОБА_14 від 08.11.2022 року № 1186, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, компрометуючі матеріали відсутні.

Згідно листа-характеристики заступника директора з виховної роботи Державного навчального закладу «Гущинецьке вище професійне училище» ОСОБА_15 від 16.11.2022 року № 02-369, ОСОБА_3 за місцем навчання характеризується позитивно.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради від 08.11.2022 року, ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З досудової доповіді, складеної заступником начальника Хмільницького районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_16 , вбачається, що орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, відповідно до п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

За пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пункту 3 частини 1 статті 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо). Висновки суду про наявність чи відсутність обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього, мають бути вмотивовані у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 : щире каяття; добровільне відшкодування завданої шкоди; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; визнання вини; позитивна характеристика за місцем навчання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Суд враховує також і гуманні положення, які містяться у статті 37 Конвенції про права дитини, прийнятій 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН і ратифікованій Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 року, пункт б, якої передбачає щоб: «жодна дитина не була позбавлена волі незаконним або свавільним чином. Арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюються згідно з законом та використовуються лише як крайній захід».

Оцінюючи дії неповнолітнього ОСОБА_3 , суд зважає на те, що його життєвий досвід є ще недостатній, й за наявності упущень у вихованні, обвинувачений міг неправильно оцінити лінію своєї поведінки, а тому, для гарантування правового захисту суд вважає необхідним зважити на його вікові особливості в момент вчинення кримінального правопорушення, та у відповідності до принципу 5.1 «Пекінських правил» (Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх) від 29.11.1985 року бере до уваги що «…реакція на неповнолітніх правопорушників повинна ґрунтуватися на врахуванні не лише тяжкості правопорушення, а й особливостей їх особистості»

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За приписами статті 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до ухвалення попереднього вироку.

Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Самостійне виконання вироків порушує приписи частини 4 статті 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в частині 1 статті 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст статті 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання, від відбування якого особу звільнено згідно положень статті 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів (застосувавши статтю 70 цього Кодексу).

Таким чином, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами частини 4 статті 70 КК України, має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених статтею 75 КК України.

Разом із цим, необхідно виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинення іспитового строку. Зазначені в статті 70 цього Кодексу правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями статті 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, неповнолітній ОСОБА_3 був засуджений 25.10.2022 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Кримінальне правопорушення за цим кримінальним провадженням ОСОБА_3 вчинив 15.10.2022 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.

З урахування обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, а також досудової доповіді, відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та він не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення вiд його відбуванням з випробуванням та іспитовим строком.

Таким чином, суд ухвалює вирок з урахуванням роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» вiд 24.10.2003 року № 7, згідно яких у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення вiд відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру, а також висновку, зробленого у постанові об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 23 вересня 2019 року провадження № 51-2631 км 19 (справа № 199/1496/17), згідно якого, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку статті 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно частини 4 статті 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами статті 75 КК України.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме повербанк марки «Golf», об`ємом 10000mAh, білого кольору, який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17 від 14.11.2022 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_18 від 11.11.2022 року у справі № 132/2823/22, накладено арешт на повербанк марки «Golf», об`ємом 10000mAh, білого кольору.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_18 від 11.11.2022 року у справі № 132/2823/22.

Згідно частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За статтею 1179 ЦК України, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у частині 2 статті 1179 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищевказані особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Разом з цим, частиною 3 статті 1179 ЦК України передбачено, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07.07.1995 року № 11, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування призначалося та проводилося експертне дослідження, а саме судова товарознавча експертиза, вартість якої згідно довідки щодо витрат на проведення експертизи до висновку експерта № СЕ-19/102-22/16557-ТВ від 10.11.2022 року становить 943грн.90коп.

Виходячи із зазначених вимог закону, встановлених судом обставин, судові витрати у розмірі 943грн.90коп. підлягають стягненню з ОСОБА_3 , а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування судових витрат, судові витрати необхідно стягнути в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення - місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 29.05.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням положень ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року у справі № 132/2318/22, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 29 травня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-22/16557-ТВ від 10.11.2022 року у розмірі 943грн.90коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме повербанк марки «Golf», об`ємом 10000mAh, білого кольору, який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17 від 14.11.2022 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_18 від 11.11.2022 року у справі № 132/2823/22, на повербанк марки «Golf», об`ємом 10000mAh, білого кольору - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя