ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1813/23 Справа № 208/1559/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

третіх осіб, щодо майна яких вирішується

питання про арешт ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000119,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 04.07.2023 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на транспортний засіб, автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 з ключем та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який зареєстрований станом на 01.04.2023 року за ОСОБА_8 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 з ключем та технічним паспортом серії НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000119.

Зазначений транспортний засіб станом на 01.04.2023 року було перереєстровано на матір дружини ОСОБА_10 ОСОБА_8 , хоча фактично цим автомобілем користовувався ОСОБА_10 , який є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, як і іншими фігурантами кримінального провадження, під час вчинення кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити і зобов`язати повернути транспортний засіб, автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 з ключем та технічним паспортом серії НОМЕР_3 - ОСОБА_8 або її представнику за її дорученням.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вказаний автомобіль належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Зазначає, що слідчим суддею порушено вимоги п.1 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки власники арештованого майна не є підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді не містить обставин, які б свідчили про те, що вказаний транспортний засіб є доказом в кримінальному провадженні та пов`язаний із злочинною діяльністю або придбаний внаслідок здійснення злочину, також не надано оцінки тій обставині, що власник арештованого транспортного засобу здійснює господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства.

Окрім того, в ухвалі зазначено, що злочинні дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинялись ними, коли вони перебували в автомобілі марки Mersedes - Benz CLK 270 CDI, д.н. НОМЕР_4 .

Таким чином, ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі, що оскаржується, не зазначено, які відомості, сліди містить автомобіль марки «Toyota RAV4», яким критеріям відповідає, а також те, що вказане майно було використане як знаряддя вчинення злочину або, що воно отримане власниками вилученого майна, внаслідок вчинення ними кримінального правопорушення.

Посилається на те, що слідчим не вказано документів, які підтверджують володіння, користування чи розпорядження вилученого майна третіми особами ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ).

Також в ухвалі не зазначено та не вмотивовано, чому розгляд клопотання про арешт майна було проведено без повідомлення та участі в судовому засіданні власників вилученого майна.

Стверджує, що накладення арешту на вказаний автомобіль унеможливлює користування та розпорядження власниками своїм майном.

Зазначає, що транспортний засіб, на який накладено арешт, придбаний власниками 01.04.2023 року, в той час як відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР - 26.01.2023 року, тому автомобіль не є речовим доказом або предметом злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, з наданих до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за №0000119 від 26.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході проведення досудового розслідування та негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи у змові зі своїм братом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та із залученням інших осіб, з метою конспірації з автомобілів вчиняють шахрайській дії: знаходять у відкритих джерелах (Фейсбук. Телеграм та ін.) оголошення про збір коштів на допомогу ЗСУ, лікування, ін., в подальшому телефонують за вказаними у оголошеннях номерами, далі вказують алгоритм дій потерпілим, внаслідок чого заволодівають грошовими коштами.

04.07.2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено транспортний засіб, автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, vin НОМЕР_5 з ключем та технічним паспортом серії НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , було вилучено до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та постановою слідчого від 05.07.2023 року визнано речовим доказам у цьому кримінальному проваджені.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що автомобіль, на який накладено арешт належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні , - не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, окрім цього, арешт вказаного автомобіля необхідний для проведення відповідних експертиз, а користування ним може призвести до втрати або знищення речових доказів, що унеможливить в подальшому проведення повного та всебічного досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості щодо користування автомобілем «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , третіми особами ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) , а також те, що автомобіль був придбаний власниками 01.04.2023 року, в той час як відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР - 26.01.2023 року, тому автомобіль не є речовим доказом або предметом злочинів, - не є слушним з огляду на таке.

Так, під час апеляційного перегляду прокурором долучені копії протоколів за результатами проведення негласних слідчих ( розшукових) дій.

Відповідно до протоколів за результатами проведення негласних слідчих ( розшукових) дій візуального спостереження за особою ОСОБА_10 від 18.04.2023 року, 29.05.2023 року, вбачається, що 20.03.2023 року, 02.05.2023 року, 16.05.2023 року ОСОБА_10 користувався автомобілем «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, зареєстрованого на ОСОБА_8 , а 18.03.2023 року за кермом була помічена ОСОБА_14 .

Згідно із протоколом за результатами проведення негласної слідчої ( розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, а саме щодо абонентського номеру НОМЕР_6 та мобільного терміналу IMEI № НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_10 , встановлено, що 23.03.2023 року під час телефонної розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 повідомив, що в ході злочинної діяльності придбав автомобіль Тойота та збудував будинок.

Також були долучені пояснення свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких його товариш ОСОБА_16 займався продажем його автомобіля «Toyota RAV4», та в кінці літа цього року йому надійшла пропозиція обміняти «Toyota RAV4» на автомобіль KIA з їх доплатою, та в подальшому він виписав доручення про куплю-продаж автомобіля «Toyota RAV4» на ОСОБА_14 .

Тому зазначені докази доводять те, що вказаний автомобіль міг бути придбаний за кошти, які отримані внаслідок злочинної діяльності.

Окрім цього , арешт вказаного автомобіля необхідний для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, яка призначена постановою слідчого від 11.08.2023 року.

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, зокрема автомобіль, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, оскільки відповідно до клопотання слідчого незастосування арешту на автомобіль спричинить можливість його відчуження, а також втрату речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Отже, арешт на зазначене майно був накладений з дотриманням вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Доводи апелянта про недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування правильного по суті судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд клопотання відбувся за відсутності третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, - не є причиною для скасування по суті правильного рішення, оскільки треті особи, щодо майна який вирішується питання про арешт, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, разом з цим, вони скористались правом апеляційного оскарження та реалізували надані їм права.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на цьому етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000119 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000119 залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4