Справа №585/4963/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/482/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.05.2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ромни Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Ромни Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.05.2022 року, змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання просив його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України і призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді штрафу, в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Крім цього, захисник просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження. В іншій частині вирок суду захисник не оскаржував.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же виром ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту взяття під варту на виконання даного вироку суду.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник стверджував, що попри висновки суду першої інстанції про відсутність обставин які пом`якшують покарання, слід визнати такими обставинами визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 та його щире каяття. Крім цього, на переконання захисника, обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та має «дисоціальний розлад особистості» (а.с. 194-196). Більше того, викрадене майно знаходилось у зруйнованому і занедбаному погребі, вартість цього майна є відносно не великою 479 грн, у потерпілої відсутні претензії до обвинуваченого і суттєвих негативних наслідків від вчиненого злочину для потерпілої не настало, оскільки майно їй повернули. Вказане, на думку сторони захисту, а також те, що після вчиненого ОСОБА_7 нових злочинів не вчиняв, є підставою для пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції близько 12 години 17.12.2017 року ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_9 перебували по АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 розповів ОСОБА_9 що в дворі № НОМЕР_1 по буль. Московському мається яма заваленого погребу, в якій є металева труба і запропонував її викрасти, на що ОСОБА_9 погодився.

Далі, близько 12.10 год ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 підійшли до двору загального користування АДРЕСА_4 , де скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, вважаючи свої дії непомітними для оточуючих, діючи спільно, почали витягувати металеву трубу з ями заваленого погребу, належного ОСОБА_10 , яка є власником кв. АДРЕСА_5 .

В цей час їх протиправні дії помітив мешканець кв. АДРЕСА_6 ОСОБА_11 , який вийшов з квартири та зробив їм зауваження, намагаючись припинити їх протиправні дії. Усвідомлюючи що їх дії стали помітними для сторонніх осіб, не зважаючи на зауваження ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжили протиправні діяння і витягнувши трубу, вагою 100 кг, з ями погреба, поклали її на велосипед «Аіст» та залишили місце події. Такими діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 479 грн.

Розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 було проведено без участі як апелянта, так і без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з таких обставин.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження до Сумського апеляційного суду вони надійшли 08.07.2022.

Судові засідання у справі призначались на 30.11.2022, 20.03.2023 та на 17.08.2023, однак першого разу розгляд справи не відбувся через хворобу захисника ОСОБА_8 , а другий через оголошення повітряної тривоги.

В призначене на 17.08.2023 судове засідання адвокат ОСОБА_8 , будучи належно повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду справи не з`явився, причин не явки не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату не заявив. Обвинувачений ОСОБА_7 судові повістки від апеляційного суду не отримує і вони повертаються без вручення їх адресату.

Враховуючи вказані обставини, зважаючи на ст. 28 КПК України - дотримання розумних строків розгляду справи, а також зважаючи на те, що питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не ставиться, а в іншій частині вирок суду першої інстанції не оскаржувався, а також враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції, де він неодноразово не з`являвся в судові засідання, та до нього застосовувався привід, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд справи здійснити у відсутність її учасників, що узгоджується з ч.4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення скарги захисника заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений одним учасником справи адвокатом ОСОБА_8 , який просив цей вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, а саме просив його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України і призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді штрафу, в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Виходячи з таких вимог апелянта колегія суддів вирок суду щодо фактичних обставин справи, доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, а також в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не аналізує, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Щодо вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З матеріалів справи видно, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, факт того, що викрадене майно було повернуто при зупинці обвинувачених поліцією у безпосередній близькості від місця вчинення злочину і викрадене було вилучено та повернуто потерпілій працівниками поліції.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого ОСОБА_7 буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просив застосувати положення ст. 69 КК України і врахувати те, що вину обвинувачений визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що може бути визнано як обставини, що пом`якшують покарання. Крім цього зауважував, що викрадене майно має малу ціну, претензій потерпіла до обвинуваченого не має і майно їй повернули.

У відповідь на такі доводи сторони захисту колегія суддів звертає увагу на те, що свою вину обвинувачений ОСОБА_7 визнав спочатку частково, пояснення суду надав, однак судовий розгляд здійснювався з повним дослідженням доказів.

Щодо ціни викраденого майна, відсутності до обвинуваченого зі сторони потерпілої претензій, то це дійсно пояснюється тим, що майно було повернуто власнику при затриманні обвинувачених.

Щодо щирого каяття, то колегія суддів вважає його сумнівним, як і активне сприяння у розкритті злочину. До апеляційного суду обвинувачений не з`являвся, причин неявки не повідомляв, що в цілому свідчить про відсутність у нього як інтересу до власної справи так і до засудження своїх протиправних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника як судом першої інстанції так і апеляційним судом обставин, які б пом`якшували для обвинуваченого ОСОБА_7 покарання не встановлено, а тому підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.05.2022 вимогам ст. 370 КПК України відповідає і його апеляційний суд залишає без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.05.2022 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4