ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1422/23 Справа № 203/498/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою за спеціальністю викладача математики, який розлучений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день затримання ніде не працює, до 2015 року працював начальником відділу ОБНОН Дніпропетровського РВ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ніде не зареєстрований, раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року задоволено клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 14 липня 2023 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що доведена продовження наявності ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та незмінності раніше встановлених ризиків, враховуючи висновки апеляційного суду з приводу наявності таких ризиків щонайменше на день постановлення 03 травня 2023 року апеляційним судом ухвали, обстановку та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 , оскільки останній не має будь-якої реєстрації постійного місця проживання, не має статусу самозайнятої особи та офіційного працевлаштування, які б вказували на зайнятість суспільно корисною працею, при тому, що ним використовується легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer» з відповідними щоденним витратами на обслуговування, джерела покриття яких не розкриваються.

Зазначає, що наразі продовжує існувати й ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що протоколи допиту очевидця в сукупності з протоколами негласних слідчих (розшукових) дій та протоколом протоколом огляду мобільного телефону з перепискою про обрані підозрюваним заходи перестороги від викриття вказують на обізнаність з формами та методами роботи органів досудового розслідування, доводячи ризик опанування підозрюваним з можливістю використання на свободі навичок протидії їх дієвості, що у взаємозв`язку з ризиком антигромадських соціальних зв`язків дають підстави вважати наявною можливість використання останніх, як для помсти свідку, так і з метою незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження. Крім того, належить відзначити, що з часу застосування запобіжного заходу слідством встановлені та допитані ряд свідків, дізнавшись анкетні дані яких підозрюваний, перебуваючи на свободі зможе вплинути погрозами, вмовляннями, підкупом з метою зміни показів за для ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказує, що не зменшився та не перестав існувати ризик за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки за характером повідомленої підозри ОСОБА_7 поставлена за вину схильність до підривної діяльності проти держави, в особі Міністерства оборони України, внаслідок позбавлення можливості взаємозаміни особового складу Збройних Сил України, поводячись цинічно, демонструючи відсутність патріотичного настрою та виховання, діючи виключно з корисливих мотивів, задля власного незаконного збагачення на завданні шкоди організації та підтриманню дій руху опору, здатності дати відсіч та стримувати збройну агресію російської федерації, що в умовах воєнного стану доводить ризик переходу на бік ворога з вчиненням більш тяжких злочинів проти основ національної безпеки і державного суверенітету.

Також зазначає, що прокурором, у з`ясованих обставинах, надані переконливі докази того, що на цьому етапі досудового розслідування, коли не за всіма епізодами сукупності скоєних кримінальних правопорушень повідомлено про підозру, не всі співучасники виявлені, наявні достатні підстави вважати існуючими на випадок перебування на свободі ризики перешкоджання встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, в тому числі знищенням чи переховуванням речей, предметів, засобів, документів, необхідних для викриття повною мірою скоєного групою осіб, та ухилення від відповідальності, запобігання чому складає легітимну мету за п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні, що виправдовують характерний для тримання під вартою ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Також вказує, що вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

Посилається також на те, що закінчити досудове розслідування до спливу строку застосованого до підозрюваного запобіжного заходу досудове розслідування не виявилось можливим з об`єктивних причин через особливу складність кримінального провадження, та обсяг, тривалість та специфіку слідчих та процесуальних дій, в тому числі різних видів ряду судових експертиз, обов`язковість яких для завершення досудового розслідування доведена прокурором, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді строк досудового розслідування продовжений до п`яти місяців.

Зазначає, що з огляду на ступінь тяжкості і характер повідомленої підозри, яка допускає тримання під вартою згідно ч. 4 ст. 183 КПК України з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення з урахуванням §§ 54, 64 рішення Європейського Суду з прав людини від 06.12.2007 у справі «Попков проти Росії» (заява № 32327/06), тим не менше, переконливо продемонстрована наявність факторів обґрунтованої підозри у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення у сфері недоторканості державного кордону і забезпечення призову та мобілізації ОСОБА_7 , що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, переважаючи над правилом поваги його особистої свободи, а зміна запобіжного заходу на інший менш суворий наразі нічим не виправдана, і з метою запобігання відповідно до ст. 177 КПК України раніше встановленим процесуальним ризикам втечі, впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, ухилення від виконання процесуальних рішень, згідно ст. 199 цього Кодексу належить постановити цю ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу в межах строків досудового розслідування, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року продовжено до п`яти місяців місяців, тобто додатково на три місяці, починаючи з 19 травня 2023 року, з моменту затримання, з визначеною раніше заставою 2147200 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 185 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що жодні ризики у клопотанні про обрання запобіжного заходу, які передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, а просто скопійовані з КПК України, як такі, що можуть статися.

Зазначає, що наявність підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником, що давав би підстави задовольнити клопотання слідчого.

Вказує, що підозра є необґрунтованою; зміст ухвали слідчого судді свідчить про формальний підхід при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а висновки слідчого судді щодо ризиків та суті підозри є ідентичними тим, що висловлені в ухвалі про обрання запобіжного заходу. Слідчим суддею не наведено мотивів на пітвердження існування ризиків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не враховано доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та має на утриманні малолітню доньку.

Також зазначає, що не обґрунтованими є висновки слідчого судді щодо залишення раніше визначеного розміру застави.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

З вимог ст. 177 КПК вбачається, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є безпідставними.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховуючи те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є тяжким, що було встановлено наявні ризики та які на даний час не змінилися, є реальними та достатніми для продовження ОСОБА_7 аналогічного запобіжного заходу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення його вік, стан здоров`я, матеріальне становище, необхідність проведення слідчих та процесуальних дій, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування останнього на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України визначив підозрюваному розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За встановленими в клопотанні слідчого обставинами, на думку колегії суддів, визначений слідчим суддею розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи на необхідності продовження раніше обраного запобіжного заходу, а тому апеляційним судом не приймаються.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційні скарги захисника, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4