УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуСправа № 951/936/19
Провадження №1-кп/951/2/2023

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Козові Тернопільської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.08.2019 за №0000142 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Луганскоє Артемівського району Донецької області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Комунального некомерційного підприємства Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради, розлученого, має на утриманні неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, не депутата,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козівського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

У судовому засіданні прокурор надала постанову про відмову від підтримання публічного (державного) обвинувачення від 19.04.2023, погоджену першим заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 20.04.2023.

Така постанова обґрунтована тим, що у ході судового розгляду встановлено, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, тому відсутні підстави для підтримання прокурором публічного обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. Так, показання свідка ОСОБА_8 не підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими під час судового розгляду, щодо вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_4 . У досліджених під час судового розгляду 14.09.2022 протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи від 04.09.2019, складеному оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України, а також відеозаписах проведення даної негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи на карті пам`яті micro SDHC «Trancend» 16 GB, інв. № 1160, не встановлено факту вимагання у ОСОБА_8 та одержання ОСОБА_4 неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США.Також у ході судового розгляду вказаного кримінального провадження не здобуто жодних доказів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди від ОСОБА_8 22.08.2019. Окрім того, із досліджених у суді письмових доказів вбачається, що слідчим 22.08.2019 проведено обшук у службовому кабінеті ОСОБА_4 завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської центральної районної комунальної лікарні, що знаходиться в приміщенні Козівської ЦРКЛ в смт. Козова, по вул. Зелена, 19, за результатами проведення якого вилучено грошові кошти в сумі 500 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів кожна. Проте всупереч вимогам ч. 2 ст. 234 КПК України зазначена слідча дія проведена без дозволу слідчого судді.Таким чином, отримані докази внаслідок проведеного слідчим обшуку, зокрема, грошові кошти в сумі 500 доларів США, висновок експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 26.09.2019 № 2.2-2020/19, висновок експерта за результатами проведення технічної експертизи документів від 27.09.2019 № 1.1-402/19 є недопустимими.

Відтак зазначила, що дане кримінальне провадження слід закрити в зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечили щодо закриття кримінального провадження.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України слід закрити за відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який установить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства належать змагальність сторін, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором, забезпечення доведеності вини.

В силу дії ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантовано право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Положеннями п.15 ч.2 ст.36 КПК України передбачено, що прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.26 КПК України відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (зокрема, підтримання обвинувачення потерпілим).

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктом 2 частини другої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. В такому випадку суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Згідно зі ст. 337 КПК України , судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При відмові від обвинувачення, автоматично втрачається зміст змагальності, що робить неможливим продовження кримінального провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження.

Під відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення слід розуміти особливий процесуальний інститут, який регламентує зупинення прокурором відповідної активної діяльності в напрямку обвинувачення, розпочатої на стадії досудового слідства. Відмова прокурора є визнанням нікчемності обвинувачення, що спричинює припинення функції обвинувачення.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що вони підтверджують відсутність події кримінального правопорушення та відсутність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а винесена прокурором постанова про відмову від обвинувачення є обґрунтованою, виходячи з наступного.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено відсутність події кримінального правопорушення та відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Так, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 09 серпня 2019 року до нього, як до завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської центральної районної комунальної лікарні, яке знаходиться в приміщенні Козівської центральної районної комунальної лікарні, що в смт. Козова по вул. Зелена, 19, звернулась ОСОБА_8 з приводу отримання групи інвалідності, оскільки воная в 2011 році перенесла операцію і має поганий стан здоров`я.

В ході розмови із ОСОБА_8 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за вплив на членів Онкологічної міжрайонної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії, з метою сприяння у позитивному вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_8 групи інвалідності.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , ОСОБА_4 тоді ж під час розмови з ОСОБА_8 повідомив їй, що він знайомий із лікарями, які входять до складу спеціалізованих медико-соціальних експертних комісій та зможуть допомогти вирішити дане питання, та у разі передачі ОСОБА_4 неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США він вплине на членів медико-соціальної експертної комісії з метою прийняття ними рішення в інтересах ОСОБА_8 , а саме призначення їй групи інвалідності.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 22 серпня 2019 року близько 14.13 год., перебуваючи в приміщенні службового кабінету завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської ЦРКЛ, що по вул. Зелена, 19 в смт. Козова Козівського району Тернопільської області, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ встановленого на 22 серпня 2019 року становить 12600 гривень, за вплив на членів Онкологічної міжрайонної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії з метою прийняття ними рішення в інтересах ОСОБА_8 , а саме призначення їй групи інвалідності.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 7 квітня 2011 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 221-VII від 18 квітня 2013 року; № 222-VII від 18 квітня 2013 року, № 1261-VII від 13 травня 2014 року, № 770-VIII від 10 листопада 2015 року).

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що показання свідка ОСОБА_8 не підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими під час судового розгляду, щодо вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_4 .

Зокрема, в ході допиту ОСОБА_8 як свідка у кримінальному провадженні у судовому засіданні 27.01.2022 остання показала, що в 2011 році їй провели операцію із видалення матки з додатками. На початку серпня 2019 року стан її здоров`я погіршився, стало важче працювати, тому вирішила звернутися в Козівську ЦРКЛ для проходження медичного огляду та оформлення групи інвалідності. У лікарні її направили в акушерсько-гінекологічне відділення, а саме до завідуючого відділенням ОСОБА_4 . У той день ОСОБА_4 не було на робочому місці, тому повторно прийшла до завідуючого 09.08.2019. ОСОБА_8 стверджувала, що 09.08.2019 під час розмови щодо оформлення документів для встановлення їй групи інвалідності ОСОБА_4 вимагав у неї неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США. У зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого в той же день вирішила звернутися із заявою до тимчасово виконуючого обов`язки начальника УЗЕ в Тернопільській області про притягнення до кримінальної відповідальності завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської ЦРКЛ ОСОБА_4 , який вимагав у неї неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за вирішення питання щодо оформлення групи інвалідності. Зранку 22.08.2019 працівниками поліції її було залучено до слідчих дій, а саме було оглянуто належні їй грошові кошти в сумі 500 доларів США для передання ОСОБА_4 . Після чого вона поїхала в Козівську ЦРКЛ та зустрілася із завідуючим, який направив її проходити обстеження у лікарів вказаної лікарні. Після проходження огляду через деякий час знову повернулася до ОСОБА_4 , він заповнив деякі документи та скерував її для подання документів на МСЕК в кабінет № 3 Козівської ЦРКЛ. Подавши документи, зателефонувала до ОСОБА_4 , який запитав чи є у неї вся сума, відповіла, що є й знову зайшла до завідуючого в кабінет. Під час їхньої розмови у службовому кабінеті, ОСОБА_4 запитав чи є в неї вся необхідна сума, на що відповіла, що є та поклала 500 доларів США на його робочий стіл. Потім ОСОБА_4 ще раз записав її мобільний номер телефону, вони попрощались й остання вийшла з кабінету.

Водночас, під час дослідження в ході судового розгляду протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи від 04.09.2019, складеному оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України, а також відеозапису проведення даної негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи на карті пам`яті micro SDHC «Trancend» 16 GB, інв. № 1160 судом не встановлено факту вимагання у ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_4 неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США.

Так, на відеозаписах проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо- відео контролю особи, які досліджені в повному обсязі під час судового розгляду, зафіксовані розмови ОСОБА_8 із ОСОБА_4 у період з 13.08.2019 по 22.08.2019, що стосувалися проходження медичного огляду ОСОБА_8 у лікарів Козівської ЦРКЛ з метою оформлення групи інвалідності, долучення результатів необхідних лабораторних досліджень, а також зображено сам процес проходження обстежень ОСОБА_8 у Козівській ЦРКЛ.

Проте жодних розмов між заявницею ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 щодо вимагання у неї неправомірної вигоди не зафіксовано.

Також у ході судового розгляду не здобуто жодних доказів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди від ОСОБА_8 22.08.2019. Зокрема, під час дослідження вищезазначеного відеозапису проведення негласної слідчої (розшукової) дії за 22.08.2019 на 14 год. 15 хв. відтворено як свідок ОСОБА_8 , перебуваючи поруч із ОСОБА_4 у його службовому кабінеті в Козівській ЦРКЛ, витягує із своєї сумки грошові кошти, а саме купюри номіналом по 100 доларів США, кладе їх на робочий стіл ОСОБА_4 , який в той час стоїть біля столу та щось розглядає у своєму мобільному телефоні, та виходить разом із ним із кабінету на коридор.

Також із показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є членами Онкологічної міжрайонної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії випливає, що ніхто із них із ОСОБА_4 особисто не знайомий і останній жодного впливу щодо прийняття позитивного рішення відносно ОСОБА_8 на них не здійснював.

Окрім того, із досліджених у суді письмових доказів вбачається, що слідчим 22.08.2019 проведено обшук у службовому кабінеті ОСОБА_4 - завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської центральної районної комунальної лікарні, що знаходиться в приміщенні Козівської ЦРКЛ в смт. Козова, по вул. Зелена, 19, за результатами проведення якого вилучено грошові кошти в сумі 500 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів кожна.

Проте всупереч вимогам ч. 2 ст. 234 КПК України зазначена слідча дія проведена без дозволу слідчого судді. Так, положеннями зазначеної статті КПК України регламентовано, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Статтею 30 Конституції України встановлено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду та обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, закон допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду та обшуку.

Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи (ч. 2 ст. 233 КПК України).

Частиною третьою зазначеної статті визначено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.04.2021 справа № 573/2028/19 провадження № 51-1535км20).

На підставі досліджених у ході судового розгляду доказів встановлено, що на момент проведення обшуку 22.08.2019 у слідчого не було ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про дозвіл на проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_4 - завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської центральної районної комунальної лікарні, що знаходиться в приміщенні Козівської ЦРКЛ в смт. Козова, по вул. Зелена, 19.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували наявність добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи, в даному випадку - згоди головного лікаря чи іншої уповноваженої посадової особи Козівської центральної районної комунальної лікарні, про надання дозволу слідчому на проникнення в приміщення даного лікувального закладу та проведення обшуку.

Також не мав місце передбачений законодавством невідкладний випадок, пов`язаний із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину (ч. 3 ст. 233 КПК України).

Отже, проведена органом досудового розслідування 22.08.2019 слідча дія не була невідкладною, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 234 КПК такий обшук мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді, який в даному випадку проведено без достатніх правових підстав.

Так, у матеріалах кримінального провадження, досліджених у судовому засіданні, міститься клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 23.08.2019, погоджене заступником начальника відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_13 , до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про надання дозволу на проведення обшуку в Козівській ЦРКЛ в смт. Козова, по вул. Зелена, 19, що проведено слідчим 23.08.2019.

Вказане клопотання слідчим суддею задоволено, про що постановлено відповідну ухвалу від 29.08.2019 справа № 607/20478/19.

Водночас, обшук, проведений слідчим саме 22.08.2019 у службовому кабінеті ОСОБА_4 - завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Козівської центральної районної комунальної лікарні, що знаходиться в приміщенні Козівської ЦРКЛ в смт. Козова, по вул. Зелена, 19, ухвалою слідчого судді не легалізовано. Із відповідним клопотанням до слідчого судді або з клопотанням про виправлення можливої описки в ухвалі суду щодо дати проведення обшуку та дозволу на його легалізацію слідчий або прокурор на стадії досудового розслідування не зверталися.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі одержання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 87 КПК України).

Пунктом 1 частини 2 статті вказаної статті КПК України регламентовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Окрім того, відповідно до сформованої практики ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефен проти Німеччини», пункти 50-52; рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66; рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, в яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Таким чином, на підставі аналізу зазначених норм кримінально-процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, отримані докази внаслідок проведеного слідчим обшуку, зокрема, грошові кошти в сумі 500 доларів США, висновок експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 26.09.2019 № 2.2-2020/19, висновок експерта за результатами проведення технічної експертизи документів від 27.09.2019 № 1.1-402/19 є недопустимими.

Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям незалежності, допустимості та у своїй сукупності достатності для постановлення обвинувального вироку.

Ураховуючи вищенаведене, те, що прокурор відмовилась від підтримання державного обвинувачення, постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення відповідає вимогам КПК України, та у встановленому законом порядку погоджена із першим заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури, у постанові викладено мотиви такої відмови та зазначено, що зібраних доказів недостатньо для подальшого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а також ураховуючи, що потерпілих у цьому кримінальному провадженні немає, суд зобов`язаний закрити кримінальне провадження відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.08.2019 за №0000142 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, цивільні позови в кримінальному провадженні не заявлялися. Судові витрати на залучення експертів слід віднести на рахунок держави. Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2019 скасувати. Питання речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 284, 340, 369-372, 376, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.08.2019 за №0000142 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.08.2019 за №0000142 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, закрити в зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 14 копійок віднести на рахунок держави.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2019 скасувати.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 500 доларів США, купюрами номіналом LE83907948E, LD19924193D, MB35928725G, LK71373019D, LK92940612A, передані на зберігання ПрАТ КБ «Приватбанк» - повернути УЗЕ в Тернопільській області;

- контрольний взірець марлевого тампону, яким проводилися змиви із рук ОСОБА_4 , марлевий тампон зі змивами правої руки ОСОБА_4 , які зберігаються в камері схову СУ ГУНП в Тернопільській області знищити;

- зразок спец препарату «Промінь-1», переданий на зберігання в камеру схову СУ ГУНП в Тернопільській області знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Ірина БРАТКІВ