Справа № 154/2154/23 Провадження №11-кп/802/519/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000040 від 03.03.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, 19 травня 2023 року у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано письмове клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 без визначення розміру застави, оскільки такий строк закінчується 25.05.2023, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Крім того, 23 травня 2023 року захисник обвинуваченого подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання, в якому зазначив, що наведені прокурором ризики є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.05.2023, окрім іншого, частково задоволено вищевказане клопотання прокурора.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, - відмовлено.

Таке своє рішення в частині продовження строку дії запобіжного заходу суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на наявність яких посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Водночас, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого суд не вбачав підстав для зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в зв`язку з чим просить в цій частині скасувати та постановити нове, яким змінити запобіжний захід на більш м`який особисте зобов`язання. Вказує про те, що обвинувачений в судовому засідання вказав, що немає жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення в якому обвинувачується, а тому наміру переховуватись від органу досудового розслідування немає наміру та просив застосувати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Також при розгляді клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу місцевий суд не взяв до уваги доводи, які були викладені у поданому клопотанні про недоцільність тримання обвинуваченого під вартою та необґрунтованість ризиків на які посилається прокурор. Судом не було взято до уваги того, що обвинувачений до часу його фактичного затримання перебував в Республіці Польща, де працював на законних підставах, і цей факт повністю підтверджує доводи ОСОБА_6 щодо відсутності у нього намірів переховуватись від слідства та суду. Також вважає цілком необґрунтованими є ризики знищення, сховання чи спотворення будь-якого з документів чи речей, що мають істотне значення для кримінального провадження. Відсутній і ризик впливу на свідків чи потерпілого, які проживають з ним в одному населеному пункті та перебувають з обвинуваченим в дружніх відносинах, оскільки сторона обвинувачення з цього приводу не надала жодного доказу. Не знаходить жодним чином і ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як сторона обвинувачення не вказала, які саме дії обвинувачений меже вчинити, що могли б бути розцінені як перешкоджання. Крім того, зазначає про те, що обвинувачений при проведенні досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до моменту виїзду в Республіку Польща на заробітки з`являвся до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій. При цьому, ОСОБА_6 не обиралася міра запобіжного заходу, а слідчий не попереджала його заборону виїзду за межі України. Перебуваючи в Республіці Польща ОСОБА_6 офіційно був працевлаштований, що на думку сторони захисту підтверджує відсутність такого ризику як переховування. Повідомлення про підозру було вручено його матері, а жодної повістки про необхідність з`явитись до органу досудового розслідування ані особисто, ані через родичів чи його захисника, не було. При цьому, слідчі органи не вживали заходів для повідомлення ОСОБА_6 про явку до слідчого через засоби зв`язку використовуючи мережу Інтернет. Лише 04.04.2022 слідчий виніс постанову про оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук. А тому, сторона захисту вважає доводи прокурора, які викладені у поданому до суду клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише необґрунтованими припущеннями, які не підтверджуються будь-якими належними доказами. Посилаючись на вищенаведене, захисник переконаний, що більш м`який запобіжний захід і, зокрема особисте зобов`язання, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційний розгляд провадження у відповідності до ч.4 ст.422-1 КПК України здійснюється без участі сторін кримінального провадження, оскільки не було заявлено клопотань про його розгляд за участю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000040 від 03.03.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що раніше судовим рішенням слідчого судді від 12.05.2023 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. І вже, оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 21 липня 2023 року, без визначення розміру застави.

Продовжуючи обвинуваченому в ході проведення підготовчого судового засідання кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики і, зокрема, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від суду, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на учасників кримінального провадження (потерпіла, свідки).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та підготовчому судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які й також слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Оцінюючи тяжкість кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, а саме умисного злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого заподіяно смерть особи, вчинене з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, суд враховує ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення в конкретних умовах місця і часу.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованого йому діяння і того, що він хоча не судимий, однак в даний час обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, перебував у міжнародному розшуку та був затриманий в Республіці Польща, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

Доводи сторони захисту про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне. При цьому, посилання апелянта як на підставу відсутності наведеного прокурором ризику переховування від суду на те, що ОСОБА_6 перебуваючи в Республіці Польща офіційно був працевлаштований жодним чином не спростовую такого ризику. Крім того, сторона захисту вказуючи про дану обставину не надає жодного доказу з цього приводу.

Також є такими, що не заслуговують на увагу суду доводи сторони захисту про те, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, оскільки враховуючи встановлені обставини, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, вони є непереконливими.

Окрім того, той факт, що повідомлення про підозру було вручено не особисто ОСОБА_6 , а його матері, також не впливає на обґрунтованість та законність судового рішення, оскільки, як встановлено судом, обвинувачений за межі України виїхав 17.02.2022, а повідомлення про підозру складено 28.02.2022 та було влучено матері у зв`язку з відсутністю відомостей щодо місця перебування ОСОБА_6 . Після цього, 03.03.2022 ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, як про це просить апелянт.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному провадженні, без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді