Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3019/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000322 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, інваліда 3 групи, не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини просить вирок суду змінити, застосувати ст.69 КК України та пом`якшити призначене йому судом покарання. Зазначає, що судом не враховано наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що він щиро кається та активно сприяв розкриттю злочину. Вважає, що суд безпідставно врахував як обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, а при працевлаштуванні роботи.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасований.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2389 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять) гривень 80 копійок процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судової експертизи.

Вирішено питання щодо речових заходів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 29 травня 2023 року у ОСОБА_7 , який перебував в АДРЕСА_2 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 в цей же день, час та місці, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки "Nokia RM 1190" вартістю 383 грн. 72 коп., який належить ОСОБА_8 , та яким розпорядився у подальшому на власний розсуд.

Обвинувачений та потерпілий будучи повідомлені про час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися. Обвинувачений та потерпілий клопотання про відкладення розгляду не подавали. Участь обвинуваченого не є обов`язковою, оскільки не йдеться про погіршення його становища.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також судом враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, інвалід 3 групи, неодружений та за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, особу останнього та позицію прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому на підставі ст.75 КК звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів та вважає, що таке покарання буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме : щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене спростовуються змістом мотивувальної частини вироку суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом безпідставно було визнано як обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки крадіжку майна обвинуваченим було вчинено відносно потерпілого, якому 90 років, та про похилий вік потерпілого останньому було відомо.

Доводи апелянта про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції безпідставно не застосовано вимоги ст.69 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки враховуючи наявність обтяжуючої обставини та відсутність обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого тяжкого кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачав підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: