Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003643 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Красний Луч Луганської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 01.10.2008

за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 4 роки позбавлення волі;

2) вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 26.11.2012

за ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, ст.257, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.263,

ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України на підставі ст.71 КК України

на 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

звільненого 03.11.2022 по відбуттю покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений і захисник ОСОБА_6 просять вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з можливістю звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачений і захисник не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, однак вважають, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував положення ст.75 КК України, яка підлягає застосуванню. Звертають увагу, що застереження, які унеможливлюють звільнення від відбування покарання з випробуванням, у цьому кримінальному провадженні відсутні. Що стосується обставин кримінального правопорушення, то воно вчинене хоча і в умовах воєнного стану, проте в м. Києві, де ТОВ "Епіцентр-К" здійснювало господарську діяльність, при цьому потерпілому, інтересам суспільства та держави шкоди завдано не було. З урахуванням викладеного, обставини, яка пом`якшує покарання, - щирого каяття, за відсутності обставин, які його обтяжують, зважаючи на особу ОСОБА_7 , який має на утриманні неповнолітню доньку, після відбуття покарання не зміг повернутися до свого місця проживання, яке знаходиться на окупованій території, став на облік як внутрішньо переміщена особа, неофіційно працював, на думку сторони захисту, висновки суду, що виправлення обвинуваченого неможливе без відбування покарання, необґрунтовані.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 29 грудня 2022 року близько 16 години 44 хвилин ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження у зв`язку оголошенням розшуку, прибули до гіпермаркету "Епіцентр", розташованого на вул. Берковецькій, 6-В в м. Києві, де вступили між собою у змову з метою повторного таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

ОСОБА_7 та вказана особа пройшли до торгового залу, переконались, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, і взяли з полиць товар - сантехніку, а саме, крани, з'єднувачі, кутки, запобіжні клапани для бойлера, який разом склали в рюкзак ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_7 та вказана особа залишили місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдали ТОВ "Епіцентр-К" майнової шкоди на загальну суму 18 573 гривень 99 копійок.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд згідно з ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, що фактично майнової шкоди потерпілому завдано не було, оскільки викрадений товар повернуто, особу винного, який офіційно не працевлаштований, має неповнолітню дитину, судимий і щодо нього було встановлено адміністративний нагляд, а також обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Отже, суд взяв до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи в апеляційній скарзі про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки відсутні застереження, які унеможливлюють застосування положень ст.75 КК України, необґрунтовані, оскільки дані про особу обвинуваченого не дають підстав вважати, що його виправлення можливе без відбування покарання. На користь цього свідчить і те, що ОСОБА_7 вчинив злочин менше ніж через 2 місяці після звільнення з установи виконання покарань, де відбував покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що саме покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, відповідатиме його меті, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України і, відповідно, зміни вироку, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3