Справа № 697/942/20
Номер провадження 1-кп/697/9/2023
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі Черкаської області клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000067 від 26.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000067 від 26.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 подали до суду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, продовженого ухвалою суду від 29.06.2023, з тримання під вартою на домашній арешт.

В обгрунтування поданого клопотання обвинувачений зазначає, що новими обставинами та такими, що спростовують подальше тривале перебування під вартою є наступне. За місцем реєстрації, де він постійно проживав разом з мамою ОСОБА_6 , яка потребує постійного догляду та допомоги. На даний час, маючи можливість зателефонувати зі слідчого ізолятора по ір-телефонії, дізнався від матері, що у неї дуже погіршився стан здоров`я, її паморочить, інколи, перебуваючи вдома наодинці, втрачає свідомість та фізично не може сама собі приготувати їжу. Також, як вказує обвинувачений, на даний час тривалого перебування під вартою його стан здоров`я також погіршується, а в умовах слідчого ізолятора не надають належного лікування.

Крім цього, в обгрунтування поданого клопотання захисник також звертає увагу на те, що ризиків для тримання його під вартою не існує, мати обвинуваченого через стан здоров`я потребує стороннього догляду. Щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , то він має постійне місце проживання у житлі своєї матері. У зв`язку із незадовільним станом здоров`я матері здійснює за нею догляд, що підтверджується довідкою з медичного закладу. Крім того, починаючи з 2016 року ОСОБА_4 сам має незадовільний стан здоров`я, про що свідчить довідка із медичного закладу та йому рекомендовано тривале лікування.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали подані клопотання та просили змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотань обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу, зазначивши про неможливість запобігти наявним ризикам вчинити інші кримінальні правопорушення та ухилення від суду шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При прийнятті даного рішення суд приймає до уваги правову позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Суд також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої «Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (див. пункти 90 та 93).

Так, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

В даному випадку ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця проживання, хоча і існує, однак є малоймовірним.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою може перебувати поза межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого ОСОБА_4 даний запобіжний захід був застосований з 22.08.2022, тобто обвинувачений перебуває під вартою майже один рік. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути неспівмірним меті заходу.

Під час розгляду клопотань обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу, судом беруться до уваги наступні відомості: стан здоров`я, наявність у останнього зареєстрованого місця проживання; інші відомості, що характеризують його особу обвинуваченого.

Так, 29.06.2023, продовжуючи строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд не погодився з доводами сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу через незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки стороною захисту не було надано жодних доказів про його стан здоров`я, що унеможливлює його перебування в умовах слідчого ізолятора, а також, що він позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу, перебуваючи під вартою. Крім того, суду не було надано й жодних доказів про необхідність надання сторонньої допомоги його матері та відсутність інших осіб, які можуть надавати таку допомогу.

Крім того, враховуючи скарги обвинуваченого ОСОБА_4 щодо стану його здоров`я та неналежного лікування, ухвалою суду від 29.06.2023 витребувано у завідувача медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» інформацію щодо зареєстрованих звернень ОСОБА_4 до медичної частини чи адміністрації установи з питань погіршення стану здоров`я, надання йому медичної допомоги за період з серпня 2022 року по час постановлення ухвали суду та повідомити про вжиті заходи.

На виконання вимог ухвали суду, 01.08.2023 до суду надійшов лист Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях (Філія ЦОЗ ДКВС України в Черкаській та Кіровоградській областях) від 01.08.2023 № 994/ИК-23вих. в якому міститься інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_4 за час перебування в установі пройшов необхідні лабораторні та інструментальні методи обстеження. Двічі пройшов профілактичний медичний огляд із застосуванням телемедичного обстеження. Був оглянутий лікарями Черкаської міської медичної частини: терапевтом (9 разів), психіатром, стоматологом, фтизіатром, інфекціоністом.

Так, на даний час обвинуваченому встановлено діагноз: Артеріальна гіпертензія. Сечокислий діатез в ст. ремісії. Призначено амбулаторне лікування.

20.03.2023 швидким тестом виявлені антитіла гепатиту С заплановано дообстеження методом ПЛР для уточнення діагнозу та вирішення питання щодо необхідності специфічного противірусного лікування гепатиту С. На даний час обстеження методом ПЛР неможливо в зв`язку з відсутністю картриджів для виявлення РНК гепатиту С (очікується централізована поставка картриджів). Обстеження вищезгаданим методом можливо в приватних лабораторіях за власні кошти.

Таким чином, на даний час з об`єктивних причин неможливо провести дообстеження обвинуваченого методом ПЛР для уточнення діагнозу та вирішення питання щодо необхідності специфічного противірусного лікування гепатиту С, що може призвести до позбавлення можливості обвинуваченого ОСОБА_4 на отримання достатнього обсягу кваліфікованої медичної допомоги та вирішення питання щодо необхідності специфічного противірусного лікування гепатиту С та як наслідок, порушення статті 3 Європейської Конвенції з прав людини (заборона катування) щодо незабезпечення належним медичним лікуванням заявників під час перебування під вартою /у місцях позбавлення волі (Рішення: «Кучерук проти України», «Пєтухов проти України»).

Відповідно до практики ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (пп. 72-74 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Так, загальні принципи практики Європейського суду з прав людини сформовані в пунктах 77, 78 рішення по Справі «Кущ проти України» (заява № 53865/11, остаточне 03/03/2016), п. 149 рішення у Справі «Корнейкова та Корнейков проти України» (заява № 56660/12, остаточне 24/06/2016), за змістом яких:

Суд неодноразово наголошував на тому, що охорона здоров`я ув`язнених осіб повинна забезпечуватися належним чином (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-ХІ). Відсутність належної медичної допомоги може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkeу) [ВП], заява № 22277/93, п. 87, ECHR 2000-VII, і «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 90, від 4 жовтня 2005 року).

Крім цього, згідно довідки КНП «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської міської ради Черкаської області від 20.07.2021 № 771, яка видана матері обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 , вона дійсно хворіє, перебуває на обліку, потребує постійного лікування і стороннього догляду з приводу наявної стенокардії, гіпертонічна хвороба ІІ ст., хр. атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатія К ІІ із судинним паркінсонізмом.

Відповідно до акту Комунального підприємства виконавчого комітету Канівської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора» від 01.08.2023 № 514, у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 1975 року по даний час. З серпня 2022 року по даний час ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживає, ОСОБА_7 проживає одна та через хворобу потребує стороннього догляду.

Також, як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, має постійне місце проживання в житлі своєї матері, яка потребує стороннього догляду у зв`язку з наявністю хвороб, з якою проживав разом, зобов`язався прибувати до суду за кожною вимогою, не покидати місце проживання та місто Канів без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання, не відвідувати розважальні заклади та не спілкуватись з учасниками кримінального провадження, що в сукупності дає суду підстави вважати, що належну поведінку ОСОБА_4 можливо забезпечити шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Судом також враховується, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обумовлено тим, що останній у вказаному кримінальному провадженні був оголошений у розшук, не має постійного джерела доходів, відсутні соціальні зв`язки.

Однак, на теперішній час, враховуючи пояснення обвинуваченого, який надає згоду на перебування під домашнім арештом за адресою проживання своєї матері, відсутність інших ризиків, дають суду підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку і виконання покладених законом процесуальних обов`язків у подальшому, а обрання найбільш суворого запобіжного заходу не може бути зумовлене лише міркуваннями тяжкості інкримінованого діяння та суворістю припустимого покарання. Також, судом враховується, що перебування під домашнім арештом також має відповідні обмеження та підлягає контролю з боку працівників поліції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії судового розгляду, однак у зв`язку зі зміною 10.04.2023 складу суду, кримінальне провадження досить тривалий час перебувало на розгляді в суді.

При цьому, суд не може і не повинен прийняти як доказ лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання його під вартою більше одного року. Таким чином, вказане може порушити принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Суд також зазначає, що тривалість судового розгляду за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_4 може носити довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутня подальша необхідність тримати обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою. На даний час судом не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю стосовно ОСОБА_4 , на думку суду, не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання матері обвинуваченого, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що саме такий запобіжний захід як домашній арешт в змозі забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час продовження судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, проте має постійне місце проживання в житлі своєї матері, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193-194, 197, 201, 331, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 вересня 2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово, без дозволу прокурора чи суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти негайно в залі суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання ним зазначених вище обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Відділу поліції №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора Канівського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1