Справа №357/4287/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2628/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

02 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року більш м`яким, залишено без задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 характеризується негативно, має сім стягнень, на підприємстві на даний час не працевлаштований, а отже зважаючи на дані про його особу, не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу суду змінити, замінивши йому невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року на більш м`яке в порядку ст. 82 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що порушення та стягнення за відбування ним покарання не впливають на можливість заміни йому покарання на більш м`яке. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи, що він відбуває покарання в Білоцерківській ВК, яка знаходиться в Київській області, де проходять активні бойові дії, а тому він занепокоєний своїм життям та здоров`ям.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно із ч.3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Отже, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, серед іншого, необхідно, щоб засуджений своєю поведінкою довів, що він став на шлях виправлення.

Відповідно до положень ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарання.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно із ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у строк відбування покарання зарахований строк його затримання та перебування у Святошинському УП ГУНП у м. Києві, у період з 02 вересня 2020 року до 03 вересня 2020 року. Початок строку покарання 19.03.2021 року, кінець строку 17.03.2023 року.

Згідно із витягом з протоколу № 13 від 30 березня 2022 року ОСОБА_8 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку із тим, що має стягнення.

У зв`язку з цим ОСОБА_8 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року більш м`яким.

Суд першої інстанції при розгляді заяви, всупереч твердженням апелянта, належним чином перевірив доводи клопотання щодо наявності підстав, передбачених ст. 82 КК України для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено матеріали справи, заслухана думка засудженого, прокурора та представника установи покарань, та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 характеризується негативно, має 7 стягнень, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, заохочень не має, на підприємстві не працевлаштований, не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок, не приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі, дотримується вимог пожежної безпеки, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, у виховних заходах, які проводяться в установі, не навчається у Білоцерківському навчальному центрі № 35, підтримує соціально-корисні зв`язки, вину у вчиненому злочині визнав, що у своїй сукупності свідчить про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів і звертає увагу, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Зважаючи на вимоги ч.3 ст. 82 КК України про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, доводи апеляційної скарги про те, що порушення та стягнення не впливають на можливість заміни покарання є безпідставними, так як ОСОБА_8 , допускаючи порушення за час відбування покарання та маючи за це стягнення, не довів своєю поведінкою, що став на шлях виправлення.

Також не можуть бути підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким твердження ОСОБА_8 про загрозу його життю через активні бойові дії на території Київської області, оскільки всі населені пункти в Київській області не вважаються територіальними громадами, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації (блокуванні). При цьому, на момент звернення ОСОБА_8 з вказаним клопотанням, від офіційних представників Збройних Сил України заяв про існування реальних ризиків проведення повномасштабних бойових дій у Київській області, де розташована Білоцерківська ВК, що створює безпосередню небезпеку життю та здоров`ю ув`язнених осіб, не було.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін, а апеляційна скарга засудженого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя