печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000384 від 15.04.2014 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 слідчий другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , за погодженням прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 15.04.2014 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчими Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000384 від 15.04.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 329, ч. 2 ст. 425, ч. 2 ст. 426 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з часу проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року Російська Федерація систематично, цілеспрямовано вела агресивну політику щодо України, проводила підривну діяльність проти України, закладаючи і підтримуючи підґрунтя сепаратизму, антиукраїнських настроїв, національної нетерпимості у східний та південних областях України, у тому числі в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, безпідставно ідентифікуючі міста Севастополя та всієї АР Крим як території Російської Федерації, штучно створюючи перепони на шляху руху України до вступу в НАТО, інтеграції в Європейський економічний союз, постійно посягала на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України, не визнавала її кордонів, вела політику розповсюдження проросійсько налаштованих громадських рухів, приймала рішення та вчиняла відкриті і приховані дії, що загрожували економічній та інформаційній безпеці України.

З кінця лютого - на початку березня 2014 року, у місті Луганську широкого розповсюдження набули протестні акції проросійсько налаштованих громадян - мешканців м. Луганська та Луганської області, а також відбулася активізація сепаратистського руху, керованого російськими кураторами. Основної метою вказаних протестних акцій (мітингів) було невизнання нової військово-політичної влади України, заклики до призначення референдуму на території Луганської області з метою відокремлення її території від України та приєднання до складу Російської Федерації, що в свою чергу створювало реальні загрози національній безпеці України та потребувало вжиття відповідних заходів суб`єктами забезпечення національної безпеки.

Законом України «Про основи національної безпеки України» визначено, що одним із об`єктів національної безпеки є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність, а одним із суб`єктів забезпечення національної безпеки є Служба безпеки України.

Так, відповідно до Указу Президента України від 10.03.2014 № 282/2014 та наказу Голови Служби безпеки України від 10.03.2014 № 349-ос ОСОБА_6 призначений на посаду начальника Управління Служби безпеки України в Луганській області.

Згідно наказу Голови СБ України від 15.03.2014 № 412-ос, відповідно до Положення про проходження військовослужбовця військової служби в Службі безпеки України ОСОБА_6 прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у службу безпеки за п.п. «б» п. 10 Контракту про проходження військової служби у СБ України офіцером строком на 5 років.

Згідно Указу Президента України від 24.08.2005 № 1204 та наказу Голови Служби безпеки України від 27.08.2005 № 1610-ос ОСОБА_6 присвоєне військове звання генерал-майор.

15.04.2014 ОСОБА_6 звільнений з посади начальника управління Служби безпеки України в Луганській області згідно указу Президента України від 15.04.2014 № 412/2014 та наказу Голови Служби безпеки України від 15.04.2014 № 705-ос.

Разом з тим, ОСОБА_6 , як начальник Управління Служби безпеки України в Луганській області, відповідно до розподілу між начальником Управління Служби безпеки України в Луганській області та його заступниками і Номенклатури посад співробітників - військовослужбовців, працівників управління Служби безпеки України в Луганській області, повинен був виконувати наступне:

- здійснювати керівництво оперативно-службовою діяльністю Управління;

- відповідати за виконання завдань, покладених на УСБУ в Луганській області, визначає шляхи їх реалізації, а також перспективні напрями розвитку регіонального органу;

- координувати та контролює оперативно-службову діяльність у міськрайпідрозділах УСБУ в Луганській області;

- приймати рішення з основних проблем оперативно-службової діяльності регіонального органу та роботи за кадрами;

- визначати і впроваджувати основоположні заходи щодо підвищення ефективності відомчого контролю за оперативно-службовою діяльністю Управління, виконанням рішень колегії СБ України та дотриманням норм чинного законодавства, а також інформаційного забезпечення управлінської діяльності керівництва Служби безпеки України;

- організовувати роботу ради при начальнику Управління, спрямовувати діяльність підрозділів органу на якісну підготовку матеріалів до її засідань;

- забезпечувати координацію взаємодії УСБУ з органами державної влади та місцевого самоврядування, судами, правоохоронними, контролюючими органами, що здійснюють свої повноваження на території регіону, а також з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності;

- контролювати роботу із запитами та зверненнями народних депутатів України, а також заходи щодо взаємодії із засобами масової інформації та зв`язків з громадськістю;

- брати участь в роботі обласної координаційної наради керівників правоохоронних органів та суду. Інформувати Голову обласної державної адміністрації про зміни оперативної обстановки, які вимагають реагування органів влади;

- очолювати та організовувати діяльність регіональної координаційної групи АТЦ при Управлінні СБУ в Луганській області та спеціального штабу УСБУ по надзвичайним ситуаціям;

- спрямовувати роботу щодо здійснення заходів мобілізаційної підготовки та територіальної оборони, вирішення завдань в умовах особливого періоду і надзвичайних ситуацій мирного часу;

- керувати діяльністю Управління. Здійснювати постійний контроль за станом охорони державної таємниці;

- працювати з відомостями про зміст мобілізаційного плану, схеми мобілізаційного розгортання, оперативно-мобілізаційних заходів щодо військових формувань, які відмобілізовуються, доукомплектовуються, заново формуються, що розкривають: порядок їх розгортання, дислокацію, райони відмобілізування, терміни, стан готовності, чисельність особового складу воєнного часу, результати роботи з мобілізації військ у державі, за сукупністю усіх показників у цілому щодо органу СБ; про причетність до співробітництва, факт (незалежно від часу), плани залучення до співробітництва на конфіденційній основі для виконання завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності особи, що дають змогу її ідентифікувати у цілому щодо органу СБ; про факт (незалежно від часу) або плани використання житлового приміщення, що дають змогу його ідентифікувати (адреса, місцезнаходження), на конфіденційній основі для виконання завдань контррозвідувальної або оперативно-розшукової діяльності; про факт або плани використання підприємств (організацій, приміщень, транспортних засобів чи іншого майна), що дають змогу їх ідентифікувати, на конфіденційній основі для виконання завдань оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності; про кількість осіб, які на конфіденційній основі залучені, готуються до залучення або залучалися раніше до співробітництва, про кількість приміщень, які на конфіденційній основі використовуються, готуються до використання або використовувалися раніше для виконання завдань контррозвідувальної або оперативно-розшукової діяльності; про організацію, завдання, результати контррозвідувальної або оперативно-розшукової діяльності, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці; про зміст, організацію, результати здійснення комплексу або окремого контррозвідувального або оперативно-розшукового заходу, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці; про статистичні показники контррозвідувальної або оперативно-розшукової діяльності, що дають змогу здійснити кількісну оцінку оперативних сил і засобів, які застосовувалися для здійснення цієї діяльності, але не розкривають об`єкти спрямувань цих заходів; що дають змогу ідентифікувати конкретний об`єкт, стосовно якого здійснюється або планується здійснювати оперативно-розшуковий чи контррозвідувальний захід, розголошення яких створює загрозу національним інтересам і безпеці.

Таким чином, ОСОБА_6 з 10.03.2014 по 15.04.2014 в силу свого військового звання генерал-майор був військовим начальником для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів, а також обіймаючи посаду Управління Служби безпеки України в Луганській області, виконував адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі обов`язки, тобто на час вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та пункту 1 Примітки до статті 425 КК України (в редакції Закону України № 642-VII від 28.03.2014), був військовою службовою особою.

Так, з кінця лютого - на початку березня 2014 року, у місті Луганську широкого розповсюдження набули протестні акції проросійсько налаштованих громадян - мешканців м. Луганська та Луганської області, а також відбулася активізація сепаратистського руху, керованого російськими кураторами. Основною метою вказаних протестних акцій (мітингів) було невизнання нової військово-політичної влади України, заклики до призначення референдуму на території Луганської області з метою відокремлення її території від України та приєднання до складу Російської Федерації.

В березні 2014 року на території м. Луганська відбувалися численні, безконтрольні, агресивні акції протесту проросійсько налаштованих організацій, результатом яких стало захоплення будівлі Луганської обласної державної адміністрації, примусове звільнення з посади губернатора Луганської області ОСОБА_8 , захоплення будівлі телекомпанії ІРТА та спроби захоплення інших державних та правоохоронних органів Луганської області.

Внаслідок вищевказаних подій Луганським апеляційним судом 22.03.2014 винесено рішення про заборону проведення масових заходів у м. Луганську.

Згідно рішення Конституційного Суду від 19.04.2001 № 4-рп/2001 проводити збори, мітинги, походи і демонстрації громадяни можуть за умови обов`язкового завчасного сповіщення про це органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Однак, незважаючи на наявні законні вимоги щодо заборони проведення зборів, мітингів, походів і демонстрації, на території Луганської області продовжили відбуватися численні, безконтрольні, агресивні акції протесту проросійсько налаштованих організацій, про що також було відомо правоохоронним органам та державним органам влади у Луганській області.

При цьому, як свідчить розвиток подій, з кінця березня до початку квітня 2014 року, УСБУ в Луганській області була отримана упереджувальна інформація у вигляді шифротелеграм та оперативних контррозвідувальних даних, щодо проведення протестних мітингів та намірів сепаратистів захопити адміністративну будівлю Управління СБ України в Луганській області.

Шифрограмою від 19.03.2014 № 1006Е за підписом Голови СБУ ОСОБА_9 доведено до УСБУ в Луганській області про набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 № 303, введення в СБУ ступеня бойової готовності «ПІДВИЩЕНА ГОТОВНІСТЬ» та пов`язане із цим виконання заходів, передбачених введеним ступенем (крім обмежень), доповідь про їх виконання, а також зазначено про перехід на штати воєнного часу за окремим рішенням Голови СБУ.

Також, шифрограмою від 15.03.2014 № 1005Е за підписом Голови СБУ ОСОБА_9 повідомлено УСБУ в Луганській області про необхідність застосування діючих штатів мирного часу із внесенням, у разі необхідності, змін до них, доукомплектування особовим складом поточного некомплекту, бронювання військовозобов`язаних Збройних Сил України, які працюють в СБУ, здійснення матеріально-технічного забезпечення за нормами воєнного часу за рахунок поточного постачання та непорушного запасу.

При цьому, листами УСБУ в Луганській області від 21.03.2014 № 63/16/3396-4 та від 21.03.2014 №63/16/3397-4 за підписом начальника УСБУ в Луганській області генерал-майора ОСОБА_6 поінформовано уповноважений підрозділ ЦУ СБУ про одержання сигналу (розпорядження) про введення ступеня бойової готовності «ПІДВИЩЕНА ГОТОВНІСТЬ» та приведення Управління в бойову готовність «ПІДВИЩЕНА ГОТОВНІСТЬ».

Крім того, телеграми на приведення Управління у відповідний ступінь бойової готовності, які надходили з центрального апарату СБУ з кінця березня до початку квітня 2014 року, вимагали привести у відповідність розрахунки сил та засобів органу Управління Служби безпеки України в Луганській області для відсічі можливої зовнішньої агресії з боку РФ, уточнити План оборони управління.

Також, в ході здійснення контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, співробітниками УСБУ в Луганській завчасно була здобута упереджувальна оперативна інформація про наміри проведення потужних акцій протесту з можливим штурмом та захопленням адміністративної будівлі УСБУ в Луганській області, а саме 06.04.2014. Про що у встановленому порядку доповідалось генерал-майору ОСОБА_6 .

Однак, генерал-майор ОСОБА_6 будучи керівником регіонального органу Служби безпеки України, який є суб`єктом забезпечення національної безпеки, володіючи упереджувальною інформацією про наростаючі загрози з боку російської федерації, а також про наміри проведення потужних акцій протесту на території Луганської області, з можливим штурмом та захопленням адміністративної будівлі УСБУ саме 06.04.2014 року, нехтуючи основним принципами забезпечення національної безпеки, визначеними у Законі України «Про основи національної безпеки України», діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи реальність настання негативних наслідків, у вигляді захоплення будівель УСБУ в Луганській області, втрати наявного озброєння та боєприпасів, матеріально-технічних цінностей управління, а також матеріальних носіїв секретної інформації, всупереч положень статей 1, 2, 4-6 загальних положень, статей 97-105, 107-112 ч.2 р.4, розділів 5-9 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, не створив наказом командира військової частини (начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ) варту із числа підпорядкованого особового складу Управління, не організував внутрішньої вартової служби для надійної охорони та оборони важливого військового об`єкту - адміністративної будівлі Управління СБ України в Луганській області, що включає в себе визначення постів, контрольно-пропускних пунктів, порядок її розташування, а також організацію несення служби чатовими, які виконують бойове завдання щодо охорони та оборони дорученого поста. Здійснення охорони об`єктів чатовими шляхом патрулювання (обходу) всередині огорожі або за периметром між внутрішньою і зовнішньою огорожами, а також стеженням з вишок (з використанням технічних засобів охорони). Створення резервних груп з числа вартових змін, які у разі сигналу тривоги за командою начальника варти, його помічника або розвідного прибудуть на місце події і будуть діяти залежно від обставин. Застосування технічних засобів охорони та засобів пожежної сигналізації, для підвищення надійності охорони військового об`єкту та скорочення кількості особового складу варт.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426 КК України (в редакції Закону України № 642-VII від 28.03.2014) - в іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426 КК України, відповідальність за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк на строк від трьох до семи років.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спробам останнього вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України , а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання. Підозрюваний вказав, що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, разом з тим постійно перебував на території України, а якщо виїжджав за її межі, то кожного разу повертався, вказані поїздки були пов`язані з медичною допомогою та реабілітацією. На підтвердження своєї позиції у судовому засіданні надали, підтверджуючі документи та письмові заперечення. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Слідчими Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000384 від 15.04.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 329, ч. 2 ст. 425, ч. 2 ст. 426 КК України.

25.05.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426 КК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 14.04.2014;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- документами про проходження служби ОСОБА_6 в якості військовослужбовця на посадах в Службі безпеки України, в тому числі на посаді начальника Управління Сб України в Луганській області;

- висновком експерта від 26.04.2022 №22278/20-62дск;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах.

На даному етапі провадженні слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_22 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

В той же час, згідно з ч.4 ст. 194 КПК України у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

У рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12 січня 2012 р., визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Відповідно до правової позиції, викладеній у листі ВССУ, від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, час вчинення кримінального правопорушення (9 років тому), слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, він раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має міцні соціальні зв`язки, та на думку слідчого судді необхідним є тримання підозрюваного під домашнім арештом в певний період доби, що буде співмірним з існуючими ризиками.

Отже, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати адресу місця проживання з 23:00 год. по 06:00 год. наступної доби: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, одночасно поклавши на підозрюваного обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками с приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000384 від 15.04.2014, а саме до 21.07.2023 включно.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, із забороною залишати місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 23:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000384 від 15.04.2014, а саме до 21.07.2023 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками с приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 21.07.2023 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1