УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001791 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2022 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томатівка Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого не офіційно, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ч.2 ст.185 КК України. Зарахувати у строк покарання, строк попереднього ув`язнення, пом`якшити призначене покарання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2022 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Цивільний позов АТ «Укртелеком» про відшкодування завданої майнової шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь АТ «Укртелеком» в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 5307,91 грн. (п`ять тисяч триста сім гривень 91 коп.) Стягнуто з ОСОБА_5 в доход держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта: - за проведення експертизи №СЕ-19/115-21/16732-ТР від 20.12.2021 в сумі 1029,72 грн. (одна тисяча двадцять дев`ять гривень 72 коп.). Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду, вважає, що його дії потрібно було кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він не проникав на територію або інше приміщення підприємства. Вказує, що при призначенні покарання не було враховано пом`якшуючі обставини, щиросердне зізнання, активне сприяння розкриттю злочину. Зауважує, що суд не зарахував йому строк попереднього ув`язнення з 18.12.2021р. у строк покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що 13.12.2021 о 05-00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку 160 по вул. 3 Слобідська в м. Миколаєві, 15.12.2021р. у період часу з 08-00 год. до 12-00 год., перебуваючи біля будинку 19-В по вул. Крилова в м. Миколаєві, 15.12.2021 у нічний час, перебуваючи біля будинку №6 по вул. Генерала Карпенка в м. Миколаєві та

15.12.2021 у період часу з 08-00 год. до 12-00 год., перебуваючи біля будинку №14 по вул. Крилова в м. Миколаєві, ОСОБА_5 побачив зачинені розподільчі шафи, які належить АТ «Укртелеком». Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет, а саме гайковий ключ, відчинив врізні замки та відкрив двері розподільчих шаф, звідки таємно викрав майно, а саме провід ПКСВ та муфту XAGA, які належать АТ «Укртелеком». Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінальних правопорушень зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши АТ «Укртелеком» матеріальний збиток на загальну суму 3965,61 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Крім того, 15.12.2021 у період часу з 08-00 год. до 12-00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку №33 по вул. Крилова в м. Миколаєві, побачив два магістральних кабелі, розміщені на зовнішній стіні будинку №33 по вул. Крилова в м. Миколаєві, які належать АТ «Укртелеком», де у нього виник злочинний, корисливий умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет, а саме пилку по металу, відрізав два проводи та таємно викрав 0,015 км кабелю ТПП 100х2х0,4 вартістю 149,93 грн. та муфту XAGA 100х 2МР у кількості 1 шт. вартістю 968,65 грн., що належать АТ «Укртелеком». Після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши АТ «Укртелеком» матеріальний збиток на суму 1118,58 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думки учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 , у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище та повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Не зважаючи на незгоду обвинуваченого з кваліфікацією його дій, судом першої інстанції його дії кваліфіковані правильно за ч.3 ст.185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Як встановлено судом першої інстанції, і ці обставини апелянтом не оспорюються, 13.12.2021 о 05-00 год. біля будинку 160 по вул. 3 Слобідська в м. Миколаєві, 15.12.2021р. у період часу з 08-00 год. до 12-00 год., біля будинку 19-В по вул. Крилова в м. Миколаєві, 15.12.2021 у нічний час, біля будинку №6 по вул. Генерала Карпенка в м. Миколаєві та 15.12.2021 у період часу з 08-00 год. до 12-00 год., біля будинку №14 по вул. Крилова в м. Миколаєві, ОСОБА_5 , використовуючи заздалегідь заготовлений предмет, а саме гайковий ключ, відчинив врізні замки та відкрив двері розподільчих шаф, звідки таємно викрав майно, а саме провід ПКСВ та муфту XAGA, які належать АТ «Укртелеком». Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінальних правопорушень зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши АТ «Укртелеком» матеріальний збиток на загальну суму 3965,61 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що 13.12.2021 близько 05-00 год. та 15.12.2021 в нічний час та вранці здійснював крадіжки проводів та муфт з розподільчих телефонних шахт. У чотирьох випадках розподільчі шафи були зачиненні на замок, який він відкривав за допомогою гайкового ключа, який мав з собою. Потім обрізав проводи та знімав муфти. А в одному випадку на розподільчій шафі не було дверей та вона була не зачинена, в ній він також зрізав провід та зняв муфту.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що крадіжки чужого майна за цими епізодами, обвинувачений здійснював шляхом проникнення до сховищу, а саме розподільних шаф, які були закриті на замок та мали обмежений доступ. У цьому випадку, апеляційний суд зауважує, що власником (володільцем) розподільних шаф є суб`єкт господарювання, у власності (володінні) якого вони перебувають, це АТ «Укртелеком». Надання власником (володільцем) доступу до зазначеної інфраструктури, зокрема до розподільних шаф, встановлюється і регулюється відповідними Правилами надання доступу до інфраструктури АТ «Укртелеком», отже у сторонніх осіб відсутній вільний доступ до розподільних шаф.

Слід також зазначити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення злочину. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого за цими епізодами злочинної діяльності відповідають зазначеним критеріям і правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.3 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Що стосується призначеного покарання, то суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром, призначеного ОСОБА_5 судом першої інстанції покаранням.

Так, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, інкриміновані злочини вчинив через незначний проміжок часу після звільнення з місця відбування покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання є неможливим.

Обставиною, що пом`якшуєш покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Врахувавши дані про особу обвинуваченого, фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів обвинуваченого про зарахування строку попереднього ув`язнення, апеляційний суд звертає увагу, що в цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався. На час розгляду зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_5 перебуває під вартою, так як до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, яке розглядається Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Оскільки, в цьому кримінальному провадженні, заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого, не застосовувались, за такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність обчислення строку відбування покарання ОСОБА_5 за оскаржуваним вироком з моменту його ухвалення.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цьому випадку, є неприйнятними.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, і прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2022 року, стосовно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді