Справа № 307/731/23
Провадження №1-кп/307/51/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

25 липня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

психолога ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2022 року за № 0000596 про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання якого зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації місця свого проживання у АДРЕСА_2 , працюючого технічним працівником у комунальному підприємстві «Тересва-житлокомунгосп» Тересвянської ОТГ, розлученого, з базовою середньою освітою, який має троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України, ч. 2 ст. 152 КК України, ч. 2 ст. 152 КК України, ч. 4 ст. 152 КК України, ч 2, ч. 3 та ч. 6 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2022 року за № 0000596 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України, ч. 2 ст. 152 КК України, ч. 2 ст. 152 КК України, ч. 4 ст. 152 КК України, ч 2, ч. 3 та ч. 6 ст. 152 Кримінального кодексу України.

На підставі ухвали колегії Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року відносно ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 год. 30 хв. 18 серпня 2023 року.

24 липня 2023 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що необхідність у продовженні строку застосованого до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави викликана тим, що заявлені ризики, у зв`язку з якими до нього судом був застосований відповідний запобіжний захід, не зменшилися і виправдовують його подальше тримання під вартою.

Зокрема, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, пов`язаних з посяганням на статеву недоторканість неповнолітньої та малолітньої, щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах, а саме є їх рідним батьком. У разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі. З огляду на викладене, ОСОБА_9 , усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім цього, на даний час не зменшився заявлений органом досудового розслідування ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які в ході проведення допитів вказують, що не розповідали про факти їх зґвалтування, оскільки батько залякував їх здачею у дитячий будинок.

Крім того, ОСОБА_6 переживає психотравмувальну ситуацію (мультитравму), проявами якої є стійкий кризовий стан, самоізоляція, хронічне почуття невідповідності/нікчемності, відчуття безсилля щось змінити, відчуття приниження і власної непотрібності, стан підвищеної напруженості, наявність негативного емоційного відторгнення рідного батька, що призвели до змін в особистісній, поведінковій та міжособистісній сферах.

У потерпілої ОСОБА_6 також наявне переживання психотравмувальної ситуації (мультитравми), проявами якої є наявний стан психологічного стресу, страхи пов`язані з виникненням почуття жаху пережитого в минулому, наявність прихованих депресивних тенденцій, тривога, відчуття власної малоцінності /нікчемності, дуже високий рівень тривожності, відчуття гострої необхідності у підтримці, захисту, заступництві, негативне ставлення до батька, страх у стосунку з ним, стан постійної настороженості, що призвели до змін в емоційній, когнітивній, особистісній, поведінковій сферах.

Так, 24.03.2023 за заявою начальника служби у справах дітей Тересвянської селищної ради, яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , що є потерпілими у даному кримінальному провадженні, сектором дізнання Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, а саме перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку.

Так, у своїй заяві начальник служби у справах дітей Тересвянської селищної ради повідомила, що 21.03.2023 їй зателефонувала неповнолітня ОСОБА_6 , яка розповіла про дзвінок батька ОСОБА_9 , який перебуває під вартою та застосовуючи психологічний тиск, словесні погрози щодо неї, вимагав її відмовитись від наданих показів як потерпілої. У вказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування.

Вказаний факт підтверджує, що на даний час не зменшився заявлений органом досудового розслідування ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_6 .

Окрім цього, з огляду на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів щодо неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , пов`язаному із посяганням на їх статеву свободу та недоторканість, які дають показання, що викривають його у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 4 та 6 ст. 152 КК України є достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на насамперед малолітню потерпілу ОСОБА_6 та неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 та неповнолітніх свідків з метою зміни їх показів на свою користь, маючи реальну можливість на них впливати різними способами, тобто наявний ризик, передбачений п. 3) ч.1 ст.177 КПК України. Також викривальні покази надає свідок ОСОБА_12 , тому є ризик впливу підозрюваним ОСОБА_9 на вказаного свідка.

Крім того, ОСОБА_9 раніше вчиняв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 204, ч.1 ст. 216, ч. 1 ст. 309 КК України, однак на шлях виправлення не став, вчинив особливо важкі злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно рідних дітей, а тому відповідно може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п.5) ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, необхідність у продовженні строку застосованого до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави викликана тим, що заявлені ризики, у зв`язку з якими до нього судом був застосований відповідний запобіжний захід, не зменшилися, продовжують мати місце і виправдовують його подальше тримання під вартою.

Крім цього, необхідно врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 . Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Беручи до уваги наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та їх законного представника, вчинити інші кримінальні правопорушення, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту та застави будуть недостатньо ефективними та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався, ризики, які стали підставою для цього не зменшилися, відтак подальше тримання ОСОБА_9 під вартою є виправданим та необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Прокурор у підтримання клопотання посилалася на викладені у ньому обставини.

Законний представник потерпілих ОСОБА_7 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну обраного запобіжного заходу на домашній арешт посилаючись на те, що на даний час відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що обраний запобіжний захід є надто суворим, у зв`язку із чим просив змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини заявлених клопотань про продовження запобіжного заходу та про зміну запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку про продовження щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу керуючись таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1, 2 та ч. 3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

29 вересня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області відносно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком включно до 25.11.2022.

17 листопада 2022 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 продовжено до 28.12.2022.

22 грудня 2022 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 продовжено до 19.02.2023.

10 лютого 2023 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 27.02.2023 включно.

17 лютого 2023 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 продовжено до 27.03.2023.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного; незаконного впливу на неповнолітніх потерпілих, батьком яких він являється, що суттєво впливає на сприятливість умов щодо можливості такого впливу з його боку; можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можливість вчинення іншого кримінального провадження в тому числі щодо потерпілих, які є дітьми і фактично позбавлені материнського піклування та підлягають особливому захисту з боку держави; а також те, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_9 не зможе запобігти вказаним ризикам.

Згідно ухвали колегії суддів Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року продовжено відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 год. 30 хв. 18 серпня 2023 року, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які були враховані слідчим суддею при застосуванні до ОСОБА_9 та враховані колегією суддів при продовженні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Ураховуючи те, що розпочато судовий розгляд та триває дослідження доказів, однак обставини обвинувачення ОСОБА_9 , а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних злочинів; існування на даний час ризиків, що стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, які є реальними, триваючими, об`єктивно існують, свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання та меті забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні достатні підстави для зміни обраного щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити повністю.

Продовжити відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти діб до 15 год. 30 хв. 23 вересня 2023 року, без визначення розміру застави.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику обвинуваченого та надіслати УВП № 9 для вручення обвинуваченому ОСОБА_9 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 27.07.2023, о 10 год. 00 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3