Справа № 748/2564/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/582/23
Категорія - ч.3 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 захисника - ОСОБА_10

обвинуваченої - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000442 за апеляційними скаргами: захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судима,

засуджена за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 27072,17 грн матеріальної шкоди та 700000 грн моральної шкоди, а всього - 727072 грн 17 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.08.2021 на автомобіль марки «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 1372,96 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 31.07.2021 року, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , рухалась по вул. Чернігівська в с. Мохнатин, Чернігівського району та області, у напрямку до м. Чернігова, та близько 19 год 25 хв, на заокругленні дороги вліво, неподалік господарства АДРЕСА_2 , у порушення вимог п.2.3 «б», п.12.1 Правил дорожнього руху, проявила неуважність, неправильно оцінила дорожню обстановку, яка склалась, не обрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впоралась з керуванням та виїхала на праве узбіччя, де здійснила наїзд на бетонний блок, а потім у стіну житлового будинку господарства за вищевказаною адресою.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в КНП «Чернігівська обласна лікарня».

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_11 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_8 просив залишити без розгляду.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_10 подав доповнення до апеляційної скарги і просив змінити вирок місцевого суду та звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку, на підставі ст.79 КК України. Зазначив, що на даний час обвинувачена вагітна. Крім того, послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок суворості. Вказав, що ОСОБА_11 щиро розкаялась у скоєному, проте місцевим судом не було взято до уваги її активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, намагання відшкодувати завдані збитки, а також молодий вік обвинуваченої. Також вказав на неправильне вирішення місцевим судом заявленого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову, оскільки власником транспортного засобу «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погодившись із рішенням суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_11 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік. В обґрунтування скарги послалась на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок суворості. Просила врахувати молодий вік обвинуваченої, визнання нею своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, намагання випросити пробачення у потерпілого ОСОБА_8 .

Представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначив, що місцевий суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дії обвинуваченої, які призвели до загибелі батьків потерпілого. Вказав на відсутність у ОСОБА_11 щирого каяття з приводу вчиненого нею кримінального правопорушення. Також обвинувачена не намагалася вибачитися перед потерпілим, не сплатила жодних коштів в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також принципову позицію потерпілого ОСОБА_8 щодо призначення ОСОБА_11 максимально суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_11 , її захисника та потерпілу ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити й залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого; потерпілого ОСОБА_8 та його представника, а також прокурора, котрі підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити й відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з наступних міркувань.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційних скаргах учасниками процесу не оспорюються.

Доводи апелянтів про невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого.

За змістом ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_11 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_11 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_11 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім того судом враховано і психічне ставлення обвинуваченої ОСОБА_11 до скоєного кримінального правопорушення, а також її поведінка після вчиненого.

При цьому, щире каяття обвинуваченої у вчиненому суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання. Жодних обставин, які б обтяжували її покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

А тому, призначивши ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.286 КК України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем, порушила правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченої призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді загибелі трьох осіб, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Посилання сторони захисту та потерпілої ОСОБА_7 на неврахування місцевим судом як обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткового добровільного відшкодування завданої шкоди, не заслуговують на увагу.

Так, активне сприяння розкриттю злочину означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанову Верховного Суду від 11.04.2023, справа № 754/4830/19 (провадження № 51-6370км19).

В даній ситуації матеріали справи свідчать, що поведінку обвинуваченої під час досудового розслідування не можна вважати активною та ініціативною, а визнання факту ДТП та надання показань не підтверджує активного сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшує покарання.

Щодо часткового відшкодування обвинуваченою завданої шкоди потерпілому ОСОБА_8 , то це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 справі №363/931/22 (провадження № 51-1178км23).

Тому призначене ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання враховані, тому доводи про суворість, а так само й м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг у цій частині.

Крім того, клопотання захисника обвинуваченої у зміненій апеляційній скарзі про звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку, на підставі ст.79 КК України, у зв`язку з її вагітністю, колегія суддів вважає передчасним.

Доводи захисника обвинуваченої про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 , не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, потерпілий звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення на його користь з обвинуваченої ОСОБА_11 27072,17 грн матеріальної шкоди та 1000000 грн моральної шкоди.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст.129 КПК України, в частині першій якої встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Доводи сторони захисту, що матеріальну шкоду, а також частину морального відшкодування належить стягнути з страхової компанії АТ «СГ`Ю.БІ.АЙ-КООП», де була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченої (поліс №202178864), є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що запропонований захисником підхід ставить у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження, що призводить до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Частиною 2 статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, а згідно ч.1 ст.128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК (ст.62 КПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_11 керувала транспортним засобом марки «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , і внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, внаслідок загибелі його батьків у дорожньо-транспортній пригоді.

Перевіряючи матеріали провадження, колегія суддів встановила, що під час провадження в суді першої інстанції потерпілий не заявляв клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача, а саме страхову компанію АТ «СГ`Ю.БІ.АЙ-КООП», відповідно до поліса якої автомобіль «AUDI А8», р.н. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_11 під час ДТП, був застрахований.

Отже, саме обвинувачена ОСОБА_11 є зобов`язаною особою, яка несе відповідальність перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Право потерпілої особи, у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що також узгоджується зі ст.ст.15, 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що потерпілий ОСОБА_8 здійснив своє волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, та в межах кримінального провадження звернувся з цивільним позовом до обвинуваченої про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, внаслідок чого такий цивільний позов має бути розглянутий судом по суті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення завданої моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, на думку апеляційного суду, розмір стягнутого з морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий внаслідок загибелі його близьких людей.

Отже, цивільний позов у кримінальному провадженні розглянуто з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статей 15, 16, 23, 1167 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої у цій частині.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4