справа № 359/3195/21
провадження № 1-о/361/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_6 про перегляд постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 за виключними обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 (№47-904) по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України, відновити розгляд кримінальної справи №1-56/2010 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України, застосувати до ОСОБА_6 . Закон України Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 №7-р/2020 у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо неконституційності положень статті 375 Кримінального кодексу України та її скасування, враховуючи неконституційність статті 375 КК України, яка порушує гарантовані Конституцією України права та свободи судді щодо його недоторканості під час здійснення ним правосуддя і виконання професійних обов`язків, постановити (винести) виправдувальний вирок.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що стосовно нього, суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 , в 2007 році прокурором Київської області було незаконно порушено кримінальну справу №1-56/2010 за ч. 1 ст. 375 КК України.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України закрито. Однак на момент прийняття такого рішення суддя Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 не знала, що стаття 375 КК України є неконституційною та не відповідає високим правовим стандартам Європейського законодавства Європейського Союзу.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 №7-р/2020 статтю 375 КК України визнано неконституційною, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 8, ч. 1 та ч. 2 ст. 126, ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

11.12.2020 ОСОБА_6 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 375 КК України на підставі п. «в» статті 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України з нереабалатуючих підстав в порядку Глави 34 КПК України в редакції Закону 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Київа від 03.02.2021 заяву ОСОБА_6 повернуто останньому з посиланням на те, що вказану заяву має розглядати місцевий загальний суд згідно вимог територіальної підсудності.

Керуючись положеннями ч. 1 ст. 32 КПК України, ОСОБА_6 13.04.2021 повторно звернувся із заявою про скасування постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду справи №1-56/2010 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України, відновлення розгляду кримінальної справи та застосування рішення КСУ від 11.06.2020 №7-рп/2020 з ухваленням виправдувального вироку до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, однак ухвалою Київського апеляційного суду від 28.04.2021 задоволено подання голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області та направлено матеріали за заявою ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 в кримінальній справі №1-56/2010 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, передати на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Заявник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 за виключними обставинами та виправдати його, посилаючись на рішення Конституційного суду від 11.06.2020 №7-р/2020, а також повернути йому сплачені кошти за проведені експертизи.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що дана справа неодноразово розглядалася, Київським апеляційним судом в ухвалі від 09.03.2023 зроблені відповідні висновки, які суд має застосувати при ухваленні рішення, тому просить задовольнити заяву ОСОБА_6 в повному обсязі, так як за невиконання рішень суду (як Конституційного Суду України так і суду апеляційної інстанції) встановлена відповідна відповідальність.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, вказуючи, що заявник ОСОБА_6 не є суб`єктом дії ст. 5 КК України, оскільки вважається таким, що не має судимості. Зазначив, що відсутні правові підстави для ухвалення виправдувального вироку.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення законодавства, що регулює порушене питання, взявши до уваги судову практику, вважає заявою ОСОБА_6 такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України закрито. Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати по справі на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області у сумі 3102,67 грн. та на користь Київського НДІ судових експертиз Міністерства Юстиції України у сумі 6580,00 грн. (а.с.19-21).

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 №7-р/2020 статтю 375 КК України визнано неконституційною, оскільки вона суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 126, частині першій, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України.

Мотивуючи прийняте рішення, орган конституційної юрисдикції наголосив на тому, що зазначена норма кримінального права не встановлює об`єктивних критеріїв визнання судового акта неправосудним, а також не розкриває змісту такої суб`єктивної ознаки злочину, як вчинення суддею відповідних дій завідомо. Зазначене, на переконання Конституційного Суду, уможливлює неоднозначне розуміння змісту складу злочину, що є несумісним з вимогами ясності, передбачуваності закону та юридичної визначеності як елемента принципу верховенства права. Нечіткість диспозиції статті 375 КК України створює ризик зловживань з боку правоохоронних органів у виді протиправного впливу на суддів шляхом їх кримінального переслідування за реалізацію своїх повноважень щодо здійснення правосуддя, що нівелює конституційний принцип незалежності судової влади.

Орган конституційної юрисдикції відтермінував на шість місяців втрату чинності цією статтею для приведення законодавцем установленого нею нормативного регулювання у відповідність з Основним Законом України, чого Верховною Радою України зроблено не було.

В уточненій заяві (а.с.143-153) ОСОБА_6 посилається на пункт 1 частини 3 статті 459 КК України, який передбачає як виключну підставу для перегляду судового рішення, встановлену Конституційним Судом України неконституційність закону чи його окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, тому просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України закрито, так як наразі ст. 375 КК України визнана неконституційною. Просить відновити розгляд вказаної кримінальної справи №1-56/2010 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України та постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 459 КК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, зокрема, у випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону чи його окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Приписами ч. 1 ст. 467 КК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами без задоволення.

До повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України (п. 1 ч. 1 ст. 150 Конституції України).

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, зокрема, у випадку якщо вони не відповідають Конституції України (ч. 1 ст. 152 Конституції України).

Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст. 151-2 Конституції України).

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (ч. 2 ст. 152 Конституції України).

Ключовим правовим питанням у даній справі є застосування ч. 2 ст. 152 Конституції України у взаємозв`язку з ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 459 КК України в аспекті можливості застосування судом ретроспективної дії рішень Конституційного Суду під час перегляду судових рішень у кримінальному провадженні.

Аналіз змісту положень ч. 2 ст. 152 Конституції України дає підстави для висновків, що законодавець на конституційному рівні не передбачив зворотну дію в часі рішення Конституційного Суду України та, відповідно, втрату чинності законів, що визнані неконституційними у ретроспективі.

Попри відсутність у Конституції України норм, які б передбачали зворотну дію в часі рішення Конституційного Суду України, у процесуальному законодавстві все ж містяться певні правові наслідки рішення Конституційного Суду України щодо визнання закону неконституційним, які можна назвати ретроспективними.

Це, зокрема, закріплена у ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України можливість перегляду за виключними обставинами судових рішень, при постановлені яких було застосовано закон, що визнаний неконституційним.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України. Згідно з частиною першою цієї статті Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Слід зауважити, що з моменту вчинення особою злочину між ним та державою виникають кримінально-правові відносини.

Саме в цей час між особою і державою встановлюється правовий зв`язок, який характеризується виникненням взаємних прав і обов`язків обох сторін правовідносин. Реалізація цих прав і обов`язків, що відбувається в рамках кримінально-правових відносин, на певній стадії їх розвитку й утворює кримінальну відповідальність. Держава отримує право обмежити правовий статус злочинця, а останній підлягає кримінальній відповідальності та зобов`язаний стерпіти певні позбавлення й обмеження. Зміст кримінально-правових відносин - це комплекс обов`язків, прав, повноважень його учасників.

У рішенні Конституційного Суду України у справі №6-рп/2000 від 19.04.2000 (про зворотну дію кримінального закону в часі) зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. Крім того, дія закону... не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом (Рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/2001 за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа про податки) від 05.04.2001.

З аналізу ч. 1 ст. 5 КК України слідує, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, зокрема на осіб, які відбули покарання, але мають судимість, тобто які на момент прийняття закону ще перебувають у кримінально-правових відносинах із державою.

Зокрема, йдеться про поширення закону на осіб:

1) які вчинили злочини, про які ще не відомо правоохоронним органам або кримінальна справа за якими ще не порушена, якщо з дня їх вчинення до дня набрання чинності новим законом не закінчилися строки давності (ст. 49 КК);

2) щодо яких порушено кримінальну справу, що знаходиться в стадії досудового слідства (у тому числі справа, провадження за якою зупинено);

3) кримінальна справа яких розглядається в суді, незалежно від інстанції;

4) яким винесено вирок, що не набрав законної сили, або хоча і набрав законної сили, але не обернений до виконання;

5) які відбувають покарання;

6) які звільнені від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК) протягом іспитового строку;

7) які відбули покарання, але мають судимість.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_6 постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 звільнено від кримінальної відповідальності згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 375 КК України закрито.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі закону про амністію може мати місце лише за згодою особи, яка вчинила злочин. Якщо особа заперечує проти припинення провадження у справі щодо неї на підставі закону про амністію, то відповідно до ч. 3 ст. 6 КПК (чинного на час ухвалення постанови від 12.05.2010) провадження у справі продовжується у загальному порядку.

Набрання законної сили рішення суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності означає, що з цього моменту ця особа вже не зобов`язана відповідати перед державою за вчинене і тому не може в майбутньому притягатися до кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності може мати місце лише до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа, яка звільнена від такої відповідальності, вважається такою, що не має судимості.

Таким чином з моменту звільнення особи від кримінальної відповідальності припиняється дія кримінально-правових відносин між державою та людиною, яка вчинила злочин. Закон не містить підстав відновлення таких відносин, припинених внаслідок звільнення від кримінальної відповідальності.

На момент постановлення Рішення Конституційного суду про визнання ст. 375 КК України такою, що не відповідає Конституції України, та звернення до суду із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами закінчились кримінально-правові відносини між ОСОБА_6 та державою, тому підстави для перегляду судового рішення Апеляційного суду міста Києва (постанови попереднього розгляду справи від 12.05.2010) за виключними обставинами відсутні.

Суд зауважує, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, має відбуватись лише у виняткових випадках, які не порушують принцип правової визначеності (res judicata), оскільки відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі обставини (справа «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), N 52854/39, п.52, ECHR 2003-IX)».

Крім того, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, як вже зазначалося судом, кримінально-правові відносини між заявником ОСОБА_6 та державою на час постановлення Рішення Конституційним Судом України від 11.06.2020 вже закінчились.

Підсумовуючи зазначене, суд доходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України про визнання закону неконституційним має перспективну дію. Але для учасників судової справи, у якій застосовано неконституційний закон, українське законодавство передбачає спеціальний механізм захисту їхніх прав - перегляд справи за виключними обставинами. Такий механізм не суперечить Конституції України, а навпаки, доповнює існуючі гарантії, що закладені у частині 1 статті 58 Конституції України (закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи) та у статі 5 КК України (зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі).

Разом із тим, на переконання суду, сам факт визнання неконституційності застосованої у рішенні норми права, не є автоматичною підставою для скасування такого рішення з огляду на те, що кримінально-правові відносини між особою, щодо якої було ухвалене вказане рішення, та державою вже закінчились. Крім цього факту, мають існувати обставини, які вказують на винятковість ситуації, що об`єктивно зумовлює необхідність перегляду судового рішення.

На переконання суду обставини справи, досліджені судом у своїй сукупності, є такими, що не дають підстави для перегляду постанови попереднього розгляду справи Апеляційного суду міста Києва від 12.05.2010 за виключними обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-372, 466-467 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_6 про перегляд постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 попереднього розгляду кримінальної справи №1-56/2010 за виключними обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Броварський міськрайонний суд Київської області і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_9