Дата документу 05.06.2023 Справа № 320/1199/19
судді Запорізького апеляційного суду
у провадженні №11-кп/807/808/23
05 червня 2023 року м.Запоріжжя
05 червня 2023 року ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду із призначенням нового судового розгляду скасовано вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року відносно ОСОБА_2 , якого було визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК України злочину.
Будучи незгодним з рішенням апеляційного суду висловлюю свою окрему думку з приводу скасування вироку суду.
Так, скасовуючи вирок суду, апеляційний суд по суті виходив із своєї неспроможності відповісти на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, який зазначив, що він, свідки та потерпілі у справі надавали суду першої інстанції інші, ніж зазначено у вироку суду покази. А оскільки в матеріалах провадження відсутній технічний носій фіксації судового провадження, то перевірити ці доводи не є можливим. На переконання апеляційного суду через відсутність в матеріалах провадження журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, даний вирок підлягає обов`язковому скасуванню.
Проте, суд апеляційної інстанції не в повній мірі прийняв до уваги, що дані матеріали кримінального провадження були втрачені в умовах воєнного стану під час проведення активних бойових дій державою-агресором на території України. Місто Мелітополь Запорізької області, де знаходиться Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, тимчасово не контролюється українською владою, оскільки перебуває під окупацією. Проте розгляд справи відбувся ще у мирний час, а відтак обвинувачений, всі свідки і потерпіла були допитані у справі. В апеляційній скарзі не ставиться питання про їх допит. А відтак з огляду на приписи ст. 23, ч.3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції не вправі був давати цим показам іншу оцінку, ніж суд першої інстанції і навіть ставити під сумнів ці покази.
Більш того, апеляційний суд усвідомлював, що злочин не було вчинено при свідках чи потерпілої особи. А відтак їх покази не мають вирішального чи переважного значення для вирішення питання про доведеність винуватості обвинуваченого. Смерть ОСОБА_3 від насильницьких дій настала лише в присутності обвинуваченого. В його квартирі. Потерпілу з ознаками насильницьких дій було виявлено в його ліжку і зі слів ОСОБА_2 самим обвинуваченим. Потерпіла і обвинувачений перебували разом лише удвох в окремому ізольованому приміщенні без доступу сторонніх осіб. До настання смерті потерпіла останні 8-10 годин свого життя провела разом з обвинуваченим. Протягом цього часу вживала з ним алкогольні напої, зазнала чисельних за кількості більше чотирьох десятків травмуючих впливів, частина з яких перебуває, а частина не перебуває у причинному зав`язку із настанням смерті. Потерпілій завдано значних тілесних ушкоджень внаслідок неприродного проникнення в її тіло через анальний отвір. Ушкоджень завдано її статевим органам (зовні і в середині). Дві судові медичні експертизи, які вдалось відновити, свідчать, що дані тілесні ушкодження утворились за механізмом тупої травми тупими предметами з обмежувальною травмуючою поверхнею за декілька годин до смерті потерпілої. Проте з наявною у потерпілої внутрішньочерепною травмою ОСОБА_3 могла здійснювати активні цілеспрямовані дії (пересуватися, кричати, кликати на допомогу і т.інш.) протягом лише кількох хвилин-кількох годин.
Ці обставини в цілому не заперечувались обвинуваченим. Він не погоджувався лише в тому, що потерпіла до нього приїхала не о 21.00 год, а близька 23.00 год., що не має жодного суттєвого значення. Потерпіла в його присутності сама стала битися головою об стіну, на якому висів килим. Обвинувачений навіть не заперечував, що тієї ночі він мав статеві відносини з потерпілою. Нікого крім нього і потерпілої в квартирі з моменту її прибуття в квартиру до виявлення її померлою не було. Проте, характер, локалізація тілесних ушкоджень потерпілої і їх вражаюча кількість, спричинення травм тупими предметами з обмежувальною травмуючою поверхнею, якою не може бути стіна, висновок експерта про можливий вкрай обмежений час здійснення активних цілеспрямованих дій потерпілою повністю спростовують заперечення обвинуваченого про його непричетність до настання смерті потерпілої.
Апеляційний суд, врахувавши наведені обставини справи, мав критично поставитись до таких заперечень обвинуваченого. Адже не може адекватна жінка, маючи більше чотирьох десятків травмуючих впливів спокійно проводити своє дозвілля з чоловіком, мати з ним статеві відносини, після чого декілька раз безпричинно самостійно умисно вдаритись об килим на стіні і померти.
За потреби апеляційний суд мав повторно допитати обвинуваченого, дослідити відновлені висновки судово-медичних експертиз про виявлені тілесні ушкодження, момент їх спричинення, характер і локалізацію і надати самостійно висновок про достатність таких доказів для ухвалення обвинувального вироку, а відтак для залишення без змін вироку суду щодо особи, яка вчинила цей жахливий злочин і заслуговує на справедливе покарання у виді позбавлення волі.
Проте суд пристав на більш ніж сумнівні доводи апеляційної скарги обвинуваченого і засумнівався в доведеності вчинення ним вказаного злочину за наведених обставин. То хто ж в такому разі вбив у звірячий спосіб нещасну ОСОБА_3 .?!!
В ряді судових рішень Верховного Суду зазначено правову позицію про те, що формальна відсутність технічного носія судового засідання не може бути обов`язковою підставою для скасування судового рішення із призначенням нового судового розгляду.
В кримінальних провадженнях, де матеріли було відновлено, є апріорі неможливим відновити записи судових засідань першої інстанції, оскільки всі такі справи з усіма аудіо і відеозаписами залишились в судах на окупованій території, доступ до яких відсутній. Відтак жодного сенсу для відновлення інших матеріалів немає, оскільки Запорізький апеляційний суд в будь-якому випадку скасує таке судове рішення з такими недовідновленими матеріалами, посилаючись на те, що «умови воєнного стану не дозволяють знижувати стандарти доказування та принципи кримінального провадження. Відступ від вимог як національного законодавства, так і міжнародного, є неприпустимим».
Скасування ж вироку суду з формальних міркувань із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції за обвинуваченням особи у вчиненні особливо тяжкого злочину, скоєного на нині тимчасово окупованій території у справі, де обвинувачений вже 5 років утримується під вартою вкрай, негативно відобразиться на авторитеті судової влади і держави Україна в цілому. Може стати підставою для ухвалення ЄСПЛ відповідного рішення не на користь України за невиправдане тривале тримання особи під вартою без вироку суду.
Відтак, апеляційний суд мав відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.
Суддя ОСОБА_1