Справа № 694/417/23
Провадження №1-кп/694/95/23
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
15.06.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Звенигородка, Черкаської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, пенсіонерки, не заміжньої, маюча вищу освіту, не маючи на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, особа з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимої, -
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст.125 КК України,
з участю обвинуваченої ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 12.11.2022, близько о 19 год 30 хв., маючи умисел на незаконне проникнення до будинку, не маючи дозволу власника житла ОСОБА_6 , незаконно, протиправно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав, діючи в порушення статті 30 Конституції України, яка гарантує право на недоторканність житла, подолавши паркан до подвір`я та через не зачинені вхідні двері проникла до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушила право ОСОБА_6 на недоторканість її житла, гарантоване статтею 30 Конституції України, статтею 12 «Загальної декларації прав людини» та статтею 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод».
Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок передбаченийч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла.
Після того, ОСОБА_5 12.11.2022 близько о 19 год 35 хв., незаконно перебуваючи в коридорі будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_6 та схопивши обома руками її за верхній одяг в області грудей, шляхом поштовхів двічі ударила останню тім`яною частиною голови об поверхню металевої труби опалювального котла, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тім`яній ділянці, які відповідно до висновку експерта № 05-9-01/50 від 25.01.2023, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок передбаченийч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала. Вказала, що зайшла до подвір`я потерпілої через хвіртку, яка не була зачинена і тілесних ушкоджень потерпілій не наносила, а навпаки потерпіла наносила їй тілесні ушкодження і саме вона першою почала сварку. В
подальшому від дачі показів відмовилась. Цивільний позов не визнає повністю.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_9 , вина останньої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_6 яка надала суду пояснення, що з обвинуваченою вони проживають посусідству і перебувають у сталих неприязних відносинах. 12.11.2022 вона зателефонувала колишньому чоловіку обвинуваченої ОСОБА_10 і попросила допомогти відремонтувати кран, на що він погодився і прийшов. Коли останній здійснював ремонт крану у належному їй будинку, потерпіла перебувала на ганку власного домоволодіння. Раптово до неї підбігла обвинувачена, схопила її за одяг на грудях, заштовхала у будинковолодіння і двічі вдарила об котел. ОСОБА_10 , побачивши це, став між ними і розборонив. Інших осіб окрім ОСОБА_10 в будинку не було, а він безпосередньо бачив спричинення їй тілесних ушкоджень. Після цього обвинувачена ще певний час кричала на потерпілу, казала, що прийшла забрати ОСОБА_10 . Яким чином обвинувачена потрапила на територію домоволодіння потерпілій невідомо, оскільки воно огороджене парканом, а хвіртка була замкнена на ключ.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_10 , який надав покази, що обвинувачена по справі є його колишньою дружиною. 12.11.2022 йому зателефонувала ОСОБА_6 , яка є його сусідкою і попросила допомогти відремонтувати кран. Коли він прийшов, вона зачинила за ним хвіртку на ключ. Свідок ремонтував крани у ванній кімнаті та почув крик, вийшовши побачив, що звідкись з`явилась обвинувачена і тримала ОСОБА_11 за груди, а потім кілька разів вдарила її головою об колонку. При цьому обвинувачена кричала «я ж казала не приймати його». Йому здалося, що остання перебувала у нетверезому стані. Він їх розборонив, після чого вони ще трохи словесно посварилися і потім ОСОБА_9 пішла, при цьому свідок особисто відчиняв їй хвіртку ключем. За хвірткою та на території домоволодіння інших осіб не було. ОСОБА_12 вказувала свідку, що потрапила на територію домоволодіння перелізши паркан у кутку де його висота складає близько метра.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_13 , яка надала покази, що обвинувачена по справі є її рідною сестрою і в той день вони з нею пішли до будинковолодіння ОСОБА_10 і побачили, як він вийшовши з домоволодіння пішов до сусідки ОСОБА_6 , не зачинивши за собою хвіртку. Вони певний час його почекали, а потім обвинувачена через незамкнену хвіртку зашла до даного домоволодіння. Через певний час свідок почула крики. Сама свідок безпосередньо на подвір`я не заходила. Потім з даного подвір`я вибігла обвинувачена і на її обличчі була кров і сліди від недопалка. Обвинувачена сказала, що її побила ОСОБА_6 і на наступний день вона зняла побої. До даного інциденту між обвинуваченою та ОСОБА_6 конфліктів не було. Інші особи і свідок також на територію подвір`я не заходили. Потім свідок змінила покази і вказала, що через незачинену хвіртку бачила бійку обвинуваченої і потерпілої безпосередньо. Вказала, що обвинувачена весь час перебувала в полі зору свідка і бачила бійку безпосередньо. Бійку розпочала ОСОБА_6 , наносячи обвинуваченій удари руками і ногами, затушила недопалок в обличчя. Ця бійка відбувалася на відстані близько 5 метрів від свідка. При цьому обвинувачена потерпілій ударів не наносила. Свідок не розборонила їх оскільки не хотіла вмішуватися і заходити на чуже подвір`я. Вказана сварка виникла на ґрунті ревнощів. В подальшому свідок знову змінила покази і вказала, що точно бійку і удари не бачила, оскільки сутеніло і вона бачила лише силуети і чула крики, те, що потерпіла тушила недопалок об обличчя обвинуваченої особисто не бачила. На питання чому надавала при досудовому розслідуванні зовсім протилежні покази тим, які були надані в судовому засіданні пояснила, що дуже хвилювалася.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
- дані заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2023, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 12.11.2022р. ОСОБА_5 проникла до її домоволодіння та нанесла їй тілесні ушкодження;
- дані протоколів прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 14.11.2022 та від 24.01.2023, відповідно до якого прийнято заяву ОСОБА_6 про проникнення на територію її домоволодіння ОСОБА_9 та нанесення їй тілесних ушкоджень;
- дані висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 16.11.2022 №05-9-01/23, відповідно до якого у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців на в тім`яній ділянці, на лівому передпліччі, які могли бути спричинені дією твердого тупого предмету, давність спричинення яких може відповідати часу вказаному оглянутою, відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2023 за участю потерпілої ОСОБА_6 в якому потерпілою зазначено механізм нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2023 за участю Свідка ОСОБА_10 в якому останнім зазначено механізм нанесення ОСОБА_6 обвинуваченою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень;
- відеозаписами слідчих експериментів, на якому відображений при проведенні слідчого експерименту механізм нанесення удару зі слів потерпілої та зі слів свідка;
- висновком експерта № 05-9-01/50 від 24.01.2023, згідно якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на в тім`яній ділянці, на лівому передпліччі, які спричинені дією твердого тупого предмету, давність спричинення яких може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень; Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_6 могли виникнути внаслідок нанесення ударів об тверду тупу поверхню і від двохкратної дії тупого твердого предмету; Виключається можливість отримання тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_6 при однократному падінні з висоти власного зросту та ударі об тверду тупу поверхню, стоячи на даній площині; тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_6 могли виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 від 24.01.2023.
Судом досліджені характеризуючі дані обвинуваченої ОСОБА_5 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Суд критично оцінює покази обвинуваченої про самозахист, і ненанесення потерпілою їй тілесних ушкоджень, оскільки у кримінальному провадженні за заявою обвинуваченої відносно нанесення їй тілесних ушкоджень жодній особі не повідомлено про підозру та з фабули правопорушення що міститься у витязі з ЄРДР вбачається, що тілесні ушкодження нанесла невстановлена особа, жодного іншого доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілої суду не надано, а інші метеріали справи в їх сукупності, час та механізм отримання тілесних ушкоджень беззаперечно відображають подію так, як це описує потерпіла. Твердження обвинуваченої надані в судовому засіданні про те, що вона ударів потерпілій не наносила, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом
доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення. Так, потерпіла ОСОБА_6 дала свідчення, згідно яких обвинувачена ОСОБА_9 тримаючи її за грудки штовхнула її кілька разів об газовий котел головою. Аналогічні її свідченням покази надав свідок ОСОБА_10 . Вказані свідчення також узгоджуються з проведеними слідчими експериментами. Також згідно висновку експерта № 05-9-01/50 від 24.01.2023 вбачається, що тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_6 могли виникнути при обставинах, вказаних в протоколах проведення слідчих експериментів. Надані свідчення потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_10 безпосередньо в судовому засіданні є аналогічними тим, які надавались ними під час проведення слідчих експериментів.
Оскільки покази потерпілої ОСОБА_6 доповнюються показами свідка та іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості свідчень потерпілої.
Отже покази обвинуваченої розцінюються судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинені неправомірні дії та сприймаються судом як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Аналогічно суд ставиться і до показів свідка ОСОБА_13 , яка є сестрою обвинуваченої. Лише вказаний свідок вказує на те, що обвинувачена увійшла до хвіртки, яка була незачинена і що жодних ударів потерпілій не наносила. Тим більш даний свідок тричі в судовому засіданні змінювала свої покази, плутаючись в них і вказуючи протилежну інформацію і дані покази протирічать показам, наданим нею на досудовому розслідуванні і з цього приводу вона жодних пояснень не надала. Жодних доказів, які свідчать про те, що потерпіла сама наносила обвинуваченій ушкодження судом не здобуто як і доказів звернення за медичною допомогою. Також не надано жодного доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілої ОСОБА_6 .. До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що вказана свідок перебуває у родинних відносинах із обвинуваченою, а тому вона є зацікавленою особою. Крім того вказана свідок в останніх наданих в судовому засіданні показах вказала, що коли відбувалися вказані події була погана видимість оскільки сутеніло і що вона чула лише крики і бачила лише силуети, а самої бійки не бачила.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень - проступків, передбачених ч.1 ст.125 та ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, свідка ОСОБА_10 , оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 , суд кваліфікує:
-за ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла, як кримінальний проступок;
-за ч. 1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, як кримінальний проступок.
При призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 судом не встановленою.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчинених нею кримінальних правопорушень та ступінь їх тяжкості, які згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків (ч. 1 ст. 162 КК України, ч. 1 ст.125 КК України) та не набули суспільного резонансу; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується нейтрально, є пенсіонеркою, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, її відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; поведінку обвинуваченої після скоєння злочину, і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу. Вказаний вид покарання є єдино можливим, який може бути застосовано до обвинуваченої з огляду на досягнення нею пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відтак, відповідно до частини 1 статті 70 КК України суд призначає обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу.
Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме їх особі.
Цивільний позов ОСОБА_6 до відповідачки ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.128, 129 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_6 має право на відшкодування
моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_9 було заподіяно моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченої, потерпіла ОСОБА_6 перенесла ряд негативних емоцій, події нанесення тілесних ушкоджень відбувались в присутності свідка, що вплинуло на її репутацію та принизило її гідність, перенесла фізичні та психологічні страждання, тимчасова відірваність від активного соціального життя, страх можливого повторення події, а тому грошовим еквівалентом такого відшкодування буде стягнення грошових коштів в сумі 3000 грн., що на переконання суду є співмірним тим душевними та психологічними стражданнями, які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо неї кримінального проступку.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченої підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн., яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014).
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
Витрати на проведення експертиз у справі відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.370, 373-374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 та ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання:
- за ч. 1 ст. 162 КК України 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто гривень);
- за ч. 1 ст. 125 КК України 30 (тридцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять гривень);
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.) грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речові докази відсутні
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1