Єдиний унікальний номер судової справи 201/714/23
Номер провадження 1-кп/201/466/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18,а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі угоду про визнання винуватості від 28 березня 2023 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 11 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-20.02.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-07.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-08.12.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

-22.06.2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненого 27.11.2020 року у зв`язку із відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2023 року за № 0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 надано угоду про визнання винуватості від 28 березня 2023 року, укладену в межах вказаного кримінального провадження між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

Сторонами угоди про визнання винуватості узгоджене покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 років, із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнивши обвинуваченого від відбуванням покарання з випробуванням строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами цієї угоди покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив свою добровільну позицію щодо укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити та призначити йому покарання узгоджене з прокурором.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданої угоди про визнання винуватості від 28 березня 2023 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 11 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057, суд приходить до переконання про неможливість затвердження даної угоди з підстав суттєвої невідповідності її умов інтересам суспільства, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону.

В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, у разі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Тож, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.

Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, всупереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор підійшов до встановлення вказаних обставин формально, зокрема, не зазначивши в угоді ступеню та характеру сприяння обвинуваченим ОСОБА_4 у встановленні обставин інкримінованого йому злочину та не вказавши про наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового розгляду тощо, обмежившись при цьому, лише загальними фразами про наявність щирого каяття та зобов`язання обвинуваченого беззастережно визнати обвинувачення в обсязі викладеному в обвинувальному акті.

При цьому, прокурор вважає визнання вини обвинуваченим, обставиною, що повинна враховуватись ним при укладенні угоди про визнання винуватості, у той час, коли це є обов`язковою умовою для укладення такої угоди та, само по собі, визнання винуватості ОСОБА_4 не розкриває ступінь та характер сприяння з його боку у проведенні кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).

Так, дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 має неповну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_4 раніше був неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі, і корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, звільнився з виправної колонії 27.11.2020 року, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану.

Виходячи з положень ст. 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Стаття 35 КК України передбачає, що рецидив кримінальних правопорушень враховується при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання тощо.

Пунктом 1 частини 1 статті 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання визнається вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

При цьому, положеннями ч. 4 ст. 67 КК України передбачено, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Отже, під час розгляду означеної угоди встановлено, що ОСОБА_4 20.02.2015 року був засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. В подальшому в період іспитового строку ОСОБА_4 вчинив нові корисливі злочини та був неодноразово засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі, по відбуттю якого звільнився 20.07.2020 року.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 89 КК України, судимість за вчинення ОСОБА_4 цих злочинів, у тому числі, і умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на момент вчинення обвинуваченим зазначеного в угоді кримінального правопорушення не знята і не погашена, що, у свою чергу, свідчить про наявність такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочинів.

Тому, виходячи з сукупного аналізу наведених вимог кримінального закону, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецидив злочинів, і вона має бути врахована при призначенні останньому покарання.

Втім, прокурором ОСОБА_3 під час укладання угоди та узгодження покарання, яке має призначити суд, проігноровані вимоги ст. ст. 34, 35, 65, 67 КК України та не враховано наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 рецидив злочинів.

Отже, оцінюючи відповідність узгодженого сторонами угоди покарання, яке має бути призначене ОСОБА_4 , положенням ст. 65 КК України, суд приходить до переконання, що таке покарання (із застосуванням ст. 75 КК України) не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів внаслідок його м`якості, виходячи з наступного.

Так, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в умовах воєнного стану, офіційно не працевлаштований, був раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких, у тому числі, і корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення та його схильність до протиправної поведінки, при цьому, суд враховує наявність обтяжуючої обставини, наведеної вище та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд не може погодитися із узгодженим сторонами угоди покаранням із застосуванням положень ст. 75 КК України, з тих підстав, що таке покарання, з урахуванням наведених вище мотивів та особи ОСОБА_4 , є занадто м`яким і таким, що не буде достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів.

Тому, лише наявність щирого каяття обвинуваченого у скоєному, не може слугувати достатньою підставою для застосування положень ст. 75 КК України, адже, виходячи із змісту ч. 1 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Втім, з урахуванням наведених в ухвалі мотивів, суд дійшов до протилежного сторонам угоди висновку, а саме про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Отже, така невмотивована позиція прокурора ОСОБА_3 свідчить про формальний підхід прокурора до прийняття процесуального рішення щодо укладання угоди про визнання винуватості та узгодження такого покарання, яке, вочевидь, не відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки прокурором, під час укладання угоди про визнання винуватості, не враховано ступень тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 злочину, його особу та наявність обставини, що обтяжує покарання.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 470 КПК України прокурором при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди не зазначено істотних для цього кримінального провадження обставин, суттєво порушено вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, та не наведено жодних мотивів прийняття такого рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надана суду угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню з підстав суперечності її умов вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та невідповідності умов цієї угоди інтересам суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 470, 474 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 28 березня 2023 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 11 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 00 хвилин 21 квітня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1