УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2023 року

м. Київ

справа № 758/10921/22

провадження № 51-3353 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року в кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001751, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому майна. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 , у невстановлений слідством час та місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої особи, незаконно придбав з метою подальшого збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP в особливо великих розмірах, та залишив її зберігати при собі з метою подальшого збуту третім особам до 31серпня 2022 року.

Надалі, 31 серпня 2022 року о 15:45 год. за адресою: м. Київ, вул. Пуща- Водицька, 31, ОСОБА_5 був зупинений працівниками поліції. Після чого, під час проведення особистого обшуку у нього виявлено та у подальшому вилучено 66 прозорих безбарвних поліетиленових пакетів з пазовими замками. Кожен пакет містить кристалічну речовину білого кольору, які ОСОБА_5 зберігав з метою подальшого збуту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-22/36020-НЗПРАП від 01 вересня 2022 року, в наданих на дослідження кристалічних речовинах білого кольору масою 2,724 г, 2,697 г, 2,743 г, 2,850 г, 2,854, та 2,808 г виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он). Загальна маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становить 13,007 г.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/36023-НЗПРАП від 20.10.2022, надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору, яка містилась у 60 пакетах з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовим замком, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Загальна маса PVP у речовині становить 38,248 г.

PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 „Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", „Списком №2 наркотичні засоби, обіг яких обмежено" в „Таблиці І", є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Згідно наказу № 280 від 15 травня 2015 року Міністерства охорони здоров`я України, „Про внесення змін до наказу МОЗ від 01.08.2000 № 188" встановлено що до 0,15 г. PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), є невеликим розміром, від 1,5 до 15,0 г., є великим розміром, 15,0 і більше, є особливо великим розміром.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вказані судові рішення в частині призначеного покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди при призначенні покарання належним чином не врахували:

? ?ступінь небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу винного, зокрема, відсутність скарг за місцем його проживання, його відношення до вчиненого, а також те, що ОСОБА_5 на обліку в реєстрі психіатричних та наркологічних хворих не перебуває;

? обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, відсутність судимостей, вчинення злочину вперше, молодий вік засудженого, наявність постійного місця проживання та відсутність скарг, наявність рідних та близьких, які піклуються про нього;

? безпідставно не застосували до ОСОБА_5 приписи статей 69 та 75 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Також місцевий суд урахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він раніше не судимий, є особою молодого віку, не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, хронічними захворюваннями не страждає, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував наявність обставини, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є необхідним для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку також перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування статей 69 та 75 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року та ухвали Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3