Справа № 128/688/23
ВИРОК

Іменем України

10 липня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000012 від 21.01.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вівсяники Козятинського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , відповідно до наказу начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія № 81» № 98/ос-22 від 14.10.2014 ОСОБА_5 прийнято на роботу та призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Стрижавська виправна колонія № 81».

Згідно до ч. 2 ст. 11 Кримінально-виконавчого кодексу України установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи, слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, ОСОБА_5 є працівником установи виконання покарань, якому наказом начальника Установи № 228/ОС від 20.10.2020 присвоєно спеціальне звання «прапорщик внутрішньої служби».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_5 являється працівником правоохоронного органу.

Згідно посадової інструкції молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки № 83 від 01.04.2019, серед іншого, ОСОБА_5 , зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку; у відповідності до Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів, за письмовою вказівки начальника установи або особи, яка виконує його обов`язки, надавати засудженим тривалі або короткострокові побачення, видавати посилки (передачі) і бандеролі; здійснювати огляди вмісту посилок (передач)

і бандеролей, вилучати виявленні в них заборонені для зберігання засудженими предмети, вироби і речі, у разі вилучення таких доповідати керівництву установи, для прийняття рішення.

Також, має право вимагати від засуджених виконання встановлених правил поведінки та обов`язків; затримувати порушників установленого порядку відбування покарання та засуджених, які намагаються вчинити злочин або вже вчинили його; проводити обшукову роботу, вилучати предмети, вироби і речовини, заборонені для користування; у встановленому порядку застосовувати до засуджених фізичну силу, спеціальні засоби у випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, відповідно до вказаної посадової інструкції за порушення, скоєнні у процесі своєї службової діяльності ОСОБА_5 несе відповідальність в межах визначених чинним кримінальним, адміністративним та цивільним законодавством України, а також несе відповідальність за неправомірне використання наданих службових повноважень та їх використання в особистих цілях.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КВК України визначено, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

У відповідності до ч. 5 ст. 102 КВК України, засуджені, їхні речі і одяг, а також приміщення та територія колоній підлягають обшуку і огляду. Особистий обшук проводиться особами однієї статі із засудженими. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 6 ст. 102 КВК України адміністрація колонії має право, за наявністю підстав, проводити огляд громадян, їх речей, транспортних засобів, які знаходяться на території колонії, а також вилучати документи, а також предмети, вироби і речовини, зберігання і використання яких засудженим заборонено. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 7 ст. 102 КВК України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що є додатком до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, зберігання і користування мобільними телефонами дозволяється лише в порядку, встановленому п. 2 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до якого телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови, факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Стрижавська виправна колонія № 81» (далі - Установа),являючись працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи наявність заборони засудженим особам зберігати і користуватися мобільним телефоном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди від засудженого ОСОБА_6 за незаконне пронесення на охоронювану територію Установи забороненого предмету - мобільного телефону та його передачу засудженому ОСОБА_6 , отримав неправомірну вигоду за наступних обставин.

Під час виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_5 познайомився із засудженим ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Установі та під час спілкування з ним, 18.01.2023, всупереч інтересам служби, прийняв пропозицію останнього про надання йому неправомірної вигоди за незаконну передачу в користування забороненого предмету - мобільного телефону, який ОСОБА_5 повинен був незаконно пронести на територію Установи та передати засудженому ОСОБА_6 . Розмір неправомірної вигоди, яку ОСОБА_6 запропонував надати ОСОБА_5 , складала 500 грн.

На виконання домовленості між засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , невстановлена досудовим розслідуванням особа, за вказівкою засудженого ОСОБА_6 , 18.01.2023 о 12 год. 59 хв., перерахувала грошові кошти в сумі 400 гривень на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» (№ НОМЕР_1 ), якою користується ОСОБА_5 .

Також, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_5 абонентський номер телефону ( НОМЕР_2 ), який зі слів ОСОБА_6 належить його сестрі на ім`я ОСОБА_7 , у якої необхідно взяти мобільний телефон, зарядний пристрій до нього та передати йому.

Отримавши від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 400 грн. та виконуючи умови домовленості з останнім, молодший інспектор відділу нагляду і безпеки ДУ «Стрижавська виправна колонія № 81»ОСОБА_5 , 20.01.2023, перебуваючи у м. Вінниця, зателефонував на абонентський номер ( НОМЕР_2 ) та домовився про зустріч з метою отримання мобільного телефону та зарядного пристрою до нього. Цього ж дня, ОСОБА_5 зустрівся з невстановленою досудовим розслідуванням особою, у якої отримав мобільний телефон марки «Ulefone» фіолетового кольору, в чохлі світло коричневого кольору, кабель живлення та блок живлення до мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел та умови домовленості із засудженим ОСОБА_6 , 21.01.2023 року, приблизно о 07 год. 50 хв., ОСОБА_5 , являючись працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи наявність заборони засудженим особам зберігати і користуватися мобільним телефоном, діючи умисно, з корисливих мотивів, після отримання неправомірної вигоди для себе, маючи при собі мобільний телефон марки «Ulefone» фіолетового кольору, в чохлі світло коричневого кольору, кабель живлення та блок живлення до мобільного телефону, пройшов до будівлі Установи за адресою: АДРЕСА_2 , та намагався пронести їх на охороняєму територію установи і передати засудженому ОСОБА_6 за неправомірну вигоду, однак зазначені заборонені предмети було виявлено під час догляду в особистих речах ОСОБА_5 .

Вказані дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 368 КК України, тобто прийняття пропозиції та одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає неправомірну вигоду, будь - якої дії з використання службового становища.

Прокурор в судовому засіданні угоду підтримав та просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 липня 2023 року між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 368 КК України за обставин викладених у обвинувальному акті визнав та підтримав клопотання прокурора про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 10 липня 2023 року між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 . Просив суд призначити йому згоджене угодою покарання.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного.

За угодою про визнання винуватості від 10.07.2023 року було узгоджено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені ст. 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, та підписи сторін.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 468, п. 1 ч. 4, абз. 5 ч. 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена, крім іншого, у провадженні щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Відповідно змісту Рішення у справі «Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії» від 29.04.2014 року Європейський суд з прав людини вказує, що угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними.

З огляду на вказане, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

При цьому, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним положеннями ст.ст. 50, 63, 65, 75 КК України, а також санкції ч. 1 ст. 368 КК України.

Таким чином, підстав, які б перешкоджали затвердженню угоди про визнання винуватості, укладеної 10.07.2023 року між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника обвинуваченого адвоката, судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує з урахуванням угоди про визнання винуватості та у відповідності до вимог п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, при цьому знявши арешт накладений ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2023 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 373, 374, 394, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 липня 2023 року між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000012 від 21.01.2023 року.

Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 368 КК України, виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 34 000,00 грн, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки.

Скасувати арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2023 року на банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яку 21.01.2023 року добровільно видав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка 21.01.2023 року була вилучена слідчим під час проведення огляду та визнана речовим доказом.

Речовий доказ, а саме банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яку 21.01.2023 року добровільно видав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка 21.01.2023 року була вилучена слідчим під час проведення огляду - повернути власнику.

Скасувати арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2023 року по справі № 128/1941/23 в частині накладення арешту на сенсорний мобільний телефон марки «Ulefone», фіолетового кольору в чохлі світло коричневого кольору, кабель живлення до мобільного телефону, блок живлення до мобільного телефону.

Речовий доказ, а саме: сенсорний мобільний телефон марки «Ulefone», фіолетового кольору в чохлі світло коричневого кольору, кабель живлення до мобільного телефону, блок живлення до мобільного телефону - обернути в дохід держави.

Підстави для обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу до вступу вироку у закону силу відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст.394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1