Справа № 133/636/21
УХВАЛА

24 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суду Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000682 від 30 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, без визначення розміру застави. В обґрунтуваннях посилається на те, що дотепер установлені в кримінальному провадженні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у кримінальному провадженні наразі відсутні. На думку сторони обвинувачення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому є необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та його адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти клопотання прокурора, просили замінити запобіжний захід на домашній арешт, при цьому просили врахувати, що обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання разом з батьками, не має наміру вчиняти тиск на свідків та потерпілих або не виконувати свої процесуальні обов`язки.

Адвокат потерпілої ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 підтримали позицію прокурора. Проти клопотання сторони обвинуваченого, щодо зміни запобіжного заходу - категорично заперечили. При цьому потерпіла просила врахувати, що батьки обвинуваченого проживають поряд із нею, вчиняють на неї психологічний тиск, у зв`язку з чим вона має побоювання, щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотань учасників кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зокрема враховує, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; та репутацію підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 201 КПК України визначено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 застосовано за рішенням суду тобто, у спосіб встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 віднесений відповідно до ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченим у разі визнання його винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України строком покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, що дає підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду та уникати явки до суду.

Також суд враховує, що ОСОБА_8 до затримання не працював, є неодруженим, дітей немає, а отже позбавлений постійного самостійного доходу, а також стійких соціальних зв`язків. Після вчинення злочину намагався приховати його сліди та уникнути затримання. Дані обставини, в своїй сукупності, вказують про наявність ризиків передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_8 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд бере до уваги стадію даного судового провадження, яке перебуває лише на стадії підготовчого розгляду, враховує, що більшість свідків даного кримінального провадження проживають в одній місцевості з обвинуваченим в одній місцевості, вказані свідки та потерпілі не допитані, докази не дослідженні, в межах якого обвинувачений, та всі свідки на даний час судом не допитані, тому вважає високим ризик уникнення обвинуваченим обов`язку належного виконання своїх процесуальних обов`язків, тому більш м`яка міра запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є недостатньою для уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315 та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, тому ОСОБА_8 слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 2 місяців.

У заявленому клопотанні захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , підтриманого обвинуваченим ОСОБА_8 про зміну запобіжного з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, а ризики, які послужили підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися.

При цьому, щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу виді домашнього арешту, суд враховує, що на теперішній час кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого розгляду, потерпілі, обвинувачений, свідки не є допитаними, що не виключає можливість вчинення на них зі сторони обвинуваченого психологічного тиску, докази не дослідженні, сам обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яким передбачено покарання у виді значного терміну позбавлення волі, в разі визнання його винуватим. Обвинувачений не має постійного самостійного доходу, утримувався батьками, що не виключає можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому суд вважає наявними ризики вказані стороною державного обвинувачення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331, пунктом 20-5 розділу XI "Перехідних положень" Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, терміном на 60 (шістдесят днів), до 23 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам, потерпілим та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1