Справа №295/6073/23
УХВАЛА

Іменем України

23.05.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні №0000571 від 11.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль «Volkswagen Bora», р/н НОМЕР_1 .

У клопотанні вказано, що в ході досудового розслідування встановлено, що 11.05.2023 до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області надійшов рапорт поліцейського УПП в Житомирській області, який повідомив, що 11.05.2023 під час патрулювання в складі екіпажу Граніт-101, близько 20 год., 40 хв., за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 118, працівниками поліції, під час перевірки в порядку ст. 35 ЗУ "Про НПУ", в салоні автомобіля марки «Volkswagen Bora» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при візуальному огляді в салоні даного автомобіля було виявлено зіп-пакет з речовиною зовні схожою на наркотичну, після чого на місце події було викликано СОГ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, якими під час проведеного огляду місця події було вилучено автомобіль марки «Volkswagen Bora» р/н НОМЕР_1 , в якому розміщений під переднім правим сидінням (пасажирським) зіп-пакет з білою порошкоподібною речовиною зовні схожою на наркотичну. Даний автомобіль в подальшому було поміщено до майданчику тимчасового утримання, що розташований за адресою м. Житомир вул. Слобідська, 35.

Крім цього, в ході поверхневої перевірки в пасажира ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в портфелі, який був при ньому, виявлено зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору зовні схожою на наркотичну.

В судове засідання слідчий не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КК України).

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000571 від 11.05.2023 року, здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту).

Згідно протоколу огляду місця події від 11.05.2023 року, під час візуального огляду автомобіля «Volkswagen Bora», р/н НОМЕР_1 було виявлено під переднім правим сидінням зіп-пакет з білою порошкоподібною речовиною, після чого згадуваний автомобіль поміщено до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що розташований а адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 35.

Частина 1 статті 309 КК України передбачає покарання за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

До клопотання дізнавачем долучено: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, рапорт помічника чергового Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, рапорт поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, протокол затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок, протоколи допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , два протоколи огляду місця події, постанову про визнання речових доказів.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, вказаного у клопотанні слідчого, оскільки останнім не доведено причетності вилученого під час огляду місця події від 11.05.2023 року автомобіля «Volkswagen Bora», р/н НОМЕР_1 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не доведено можливість використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні та потреби кримінального провадження у накладенні арешту на вилучене майно, а сам транспортний засіб не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім цього, дізнавачем всупереч ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначено мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 169, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000571 від 11.05.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1