Провадження № 1-в/127/201/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку. Клопотання обґрунтовує тим, що відбуває покарання за вироком Київського міського суду від 27.12.1999, яким його засуджено до смертної кари. 08.06.2000 Верховним Судом України зазначений вирок було змінено в частині призначення покарання, а саме призначене ОСОБА_5 за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Засуджений вважає, що відповідно до ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України строк давності виконання обвинувального вироку щодо нього, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, становить 10 років. Вирок щодо нього набрав законної сили 08.06.2000, відповідно строк давності виконання вироку закінчився 08.06.2010. Також засуджений вважає, що оскільки він не ухилявся від відбуття покарання і до закінчення строків давності (10 років) не вчинив новий злочин, він підпадає під дію положень зазначених ним у клопотанні статей. Крім того, вважає, що строк давності має застосовуватися і під час відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 озвучив та підтримав своє клопотання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що законних підстав для задоволення клопотання засудженого немає.

Заслухавши пояснення засудженого, враховуючи думку його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На даний час засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в ДУ «Вінницька УВП (№1)».

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній засуджений 27.12.1999 вироком Київського міського суду за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу. 08.06.2000 ухвалою Верховного Суду України зазначений вирок змінено, призначене ОСОБА_5 за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України (в редакції 1960 року) остаточно ОСОБА_5 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Статтею ст. 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

За змістом ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року зі змінами) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано протягом 10 років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

За змістом ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року зі змінами) перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року зі змінами) питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України (в редакції 2001 року зі змінами) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`ятнадцяти років, у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України (в редакції 2001 року зі змінами) перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України (в редакції 2001 року зі змінами) питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Частиною 6 статті 80 КК України (в редакції 2001 року зі змінами) визначено, що давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 і частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Виконання вироку це завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (в тому числі й щодо призначеного покарання) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України. Статтею 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення.

З аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках не звернення обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, до виконання з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Відтак, твердження засудженого ОСОБА_5 , який на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП (№1), викладені ним у письмовому клопотанні та озвучені в судовому засіданні, є хибними, в зв`язку з чим суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення заявленого засудженим клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49 КК України (в редакції 1960 року зі змінами), ст. 51, 64, 80, 382 КК України (в редакції 2001 року зі змінами), ст. 129 Конституції України, ст. 152 КВК України, ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: