Номер провадження: 11-сс/813/1333/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 26.07.2023 в межах к/п №0000970 від 24.07.2023, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плахтіївки Саратського р-ну Одеської обл., громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, пенсіонера, інваліда 3 групи, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, було відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 24.09.2023 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України в межах к/п №0000970 від 24.07.2023 із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування була доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, проте стороною обвинувачення не доведено, що лише запобіжний захід у виді тримання здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурорКиївської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та такою, що суперечить нормам процесуального права з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею не враховано належним чином, що ОСОБА_7 тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- підозрюваний ОСОБА_7 не одружений, не має утриманців, офіційно не працевлаштований, після вчинення інкримінованого злочину не вжив заходів щодо надання потерпілим медичної допомоги;

- підозрюваний, будучи інвалідом, може безперешкодно виїхати за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки вони проживають в одному будинку, окрім того, не встановлені всі очевидці злочину;

- підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, його засоби до існування невідомі;

Посилаючись на вищевикладене, прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.07.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, натомість підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотанні слідчого не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

На переконання апеляційного суду, у вказаному провадженні має місце ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду, який обумовлений зокрема тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим.

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно матеріали провадження не містять відомостей про порушення підозрюваним ОСОБА_7 покладених обов`язків, він з`явився до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора за першим викликом, окрім того, доказів, що він протягом зазначеного часу вчинив дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав у повному обсязі, має намір відшкодувати потерпілим заподіяну шкоду.

Колегія суддів також враховує відомості про особу підозрюваного, який раніше не судимий, був учасником бойових дій, має місце проживання, є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується, висловив бажання відшкодовувати завдані збитки потерпілим.

Посилання прокурора відносно того, що ОСОБА_7 тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , апеляційний суд зауважує на їх необґрунтованості, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту був застосований саме за місцем проживання підозрюваного.

Доводи прокурора відносно того, що підозрюваний, будучи інвалідом, може безперешкодно виїхати за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності фактично є припущеннями, оскільки відомостей про порушення ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що у рамках вказаного провадження має місце ризик переховування від органу досудового розслідування, в той же час зазначена обставина не є безумовною підставою для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з огляду на наведені вище обставини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів , які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на нього обов`язків.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

Відповідно до приписів п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатній для запобігання існуючим ризикам та для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 181, 370, 404, 405, 407, 422, 492, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси області від 26.07.2023, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 24.09.2023 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4