Справа № 461/1578/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1154/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , -

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з іспитовим строком два роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим слідством час та у невстановленому досудовим слідством місці, маючи умисел на незаконне збагачення шляхом придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб «героїн», обіг якого заборонено, та незаконно зберігала такий при собі з метою збуту. 15 грудня 2021 року, близько 16:45 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №13а, що по вул. Мазепи у м. Львові, маючи умисел на незаконне збагачення шляхом незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконно збула ОСОБА_11 (анкетні дані щодо якого змінено) за ціною 600 грн. порошкоподібну речовину коричневого кольору, яка містилася в фольговому згортку та яка, згідно з висновком експерта, в своєму складі містить «героїн», що віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою 0,0246 г.

Окрім цього, 17 січня 2022 року, приблизно о 12:50 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 11, маючи умисел на незаконне збагачення шляхом незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконно збула ОСОБА_11 (анкетні дані щодо якого змінено) за ціною 600 грн. порошкоподібну речовину коричневого кольору, яка містилася в фольговому згортку та яка, згідно з висновком експерта, в своєму складі містить «героїн», що віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою 0,0176 г.

В апеляційній скарзі прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Наголошує, що суд першої інстанції не вмотивував своє рішення щодо визнання обставин, що пом`якшують покарання, не проаналізував і не надав їм відповідну оцінку, а лише навів перелік характеризуючих даних обвинуваченої ОСОБА_8 .

Також акцентує, що місцевим судом не вказано, яким чином наведені ним пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу обвинуваченої, виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягання, істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було стверджувати про доцільність призначення особі покарання нижче від найнижчої межі.

Зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначивши покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.

Звертає увагу на те, що застосовуючи відносно обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України суд жодним чином не мотивував таке рішення, а обмежився висновком про можливість виправлення останньої без відбування покарання.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та виступ її захисника - адвоката ОСОБА_10 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

За змістом положень ст. 75 КК України, питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування такого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, що не є насильницьким, корупційним чи злочином, спрямованим на повалення державного ладу, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наявності обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття і відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 307 КК України із врахуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, та підставно звільнив останню від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 ствердила, що шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, запевнила, що у майбутньому не повторить подібного, оскільки в разі позбавлення волі, малолітній син, якого вона виховує сама, так як її чоловік ОСОБА_13 за вироком відбуває покарання у російській федерації, залишиться сиротою і його віддадуть у дитячий будинок.

Така посткримінальна поведінка обвинуваченої, на думку колегії суддів, засвідчує її каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона критично оцінила свої дії спрямовані на збагачення в такий спосіб і без будь-яких істотних обмежень усвідомила протизаконність діяння.

Відтак, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, застосування відносно обвинуваченої інституту, так званого, умовного звільнення, не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети та в даному конкретному випадку, з огляду на пріоритетність інтересів дитини і її виховання, слугує шансом для ОСОБА_8 реабілітуватись перед суспільством, оскільки, в такий спосіб будуть досягнуті не лише спеціальні самостійні цілі кримінальної відповідальності, а й врегульовані суспільні відносини і така домірність є необхідним проявом справедливості.

Отже, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався норм законодавства та навів у вироку переконливі, на думку колегії суддів, доводи на підтвердження прийнятого рішення, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченої в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж встановленого іспитового строку, враховуючи при цьому конкретні обставини кримінального провадження та наявність відповідних для цього підстав.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевий суд, підставно не призначив обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, так як відповідно до положень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, так як ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року відносно ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4