490/4721/23 07.07.2023
н/п 1-кп/490/656/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4721/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 19.05.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Очакові Миколаївської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді навідника 1 взводу 2 роти охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2014 року громадянина ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року за №303/2014 "Про проведення часткової мобілізації" ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №5 від 15.05.2014 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, призначено на посаду навідника 1 взводу 2 роти охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , визначено таким, що 15.05.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою, поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону від 08.06.2014 року), початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 15.05.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, 02.09.2014 року о 18 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді навідника 1 взводу 2 роти охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

14.09.2018 року ОСОБА_3 з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на п`ять років, чим припинено переховування від правоохоронних органів та органів військового управління.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

19 травня 2023 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000491 від 19.05.2023 року.

Згідно з угодою, ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, щиро розкаявся, сприяв встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також зробив для себе висновки та запевняє, що не допустить вчинення подібних правопорушень у майбутньому.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки. Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , сторони погоджуються, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.58 КК України вважають за можливе замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження на той самий строк із відрахуванням суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі двадцяти відсотків.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії нетяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням: тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину; особи ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, продовжує проходити військову службу у Збройних Силах України та в умовах воєнного стану належним чином виконує обов`язки, спрямовані на відсіч та стримування (нейтралізацію) збройної агресії Російської Федерації; наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 19.05.2023 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.58 КК України, замість покарання позбавлення волі на строк 2 /два/ роки, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 /два/ роки із відрахуванням у дохід держави 20 /двадцять/ відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_3 ..

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1