ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1091/23 Справа № 229/2111/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, утриманців не маючого, старшого бойового медика першої самохідної артилерійської батареї другого самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0000543,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання захисника про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 особистого зобов`язання задоволено та застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на два місяці, а саме з 31.03.2023 року по 31.05.2023 року включно з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків.

Слідчий суддя, надавши оцінку поясненням учасників судового засідання та проаналізувавши матеріали, що містяться разом з клопотанням, взявши до уваги обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: наявність обґрунтованої підозри, часткове визнання своєї вини, недоведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які, прокурор посилається у своєму клопотанні, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, характеристику, стан здоров`я, його соціальні зв`язки, наявності постійного зареєстрованого місця проживання, відсутність судимості, приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, а для підозрюваного достатнім буде застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляції:

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Вказує на обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та неналежне врахування слідчим суддею ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вважає, що наявність сім`ї та позитивних характеристик в даному випадку не свідчать про наявність підстав для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши сторони кримінального провадження, прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом заперечували проти задоволення апеляції, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За положеннями ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримані в повному обсязі та, вирішуючи це питання щодо підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя належно дослідив обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, проте дійшов висновку, що матеріалами клопотання не доведена тяжкість злочину; наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п.п. 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, і на який, зокрема, вказує слідчий.

За матеріалами, долученими до клопотання, вбачається, що 29.03.2023 року до ЄРДР за № 0000543 за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

29 березня 2023 року о 16:40 годині ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий, 30 березня 2023 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів з огляду на наявність відповідних доказів, а саме: протоколів допиту потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 29 березня 2023року; протоколів проведення слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 29 березня 2023року, інших даних, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочин, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до його вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику того, що підозрюваний має можливість незаконно впливати на свідків, який зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, слідчим суддя вмотивовано зазначив підстави відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на існування яких вказує прокурор у клопотанні та в апеляційній скарзі. Під час апеляційного перегляду прокурором в обґрунтування наявності цих ризиків жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних тверджень не надані. Крім того, виходячи з матеріалів провадження, ОСОБА_6 на даний час підозрюється у вчиненні тільки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що встановлено слідчим суддею. Такий висновок колегії суддів співвідноситься також з рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

З урахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання, позитивну характеристику за місцем служби, в якій зазначено що він здатний критично оцінювати свої дії, привертати до себе увагу людей та позитивно впливає на них, підтримує високий моральний дух у підрозділі, на критику та зауваження реагує адекватно, стан його здоров`я, а також фактичні обставини справи, встановлені станом на день розгляду клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що з метою запобігання вищевказаного ризику необхідним та достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження колегією суддів не встановлено та не доведено прокурором під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали, що підозрюваний будь-яким чином переховувався від органу досудового розслідування чи суду, будь-яким чином перешкоджав кримінальному провадженню чи вчинив інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена тяжкість злочину, що інкримінується підозрюваному, у зв`язку з чим обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є обґрунтованим.

Прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено досить переконливих обставин і доводів щодо недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання для запобігання визначеному слідчим суддею ризику.

Таким чином, застосування до підозрюваного більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відповідає вимогам вищевказаних норм закону, і, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду у справі «Харченко проти України», та є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.

З урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, положень кримінального процесуального закону, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляційній скарзі.

За наведеного, запобіжний захід щодо підозрюваного обраний відповідно до вимог ст. ст. 179, 194, 196 КПК України, а тому колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4