Єдиний унікальний номер справи № 201/7053/23
Номер провадження № 1-кп/201/731/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18-а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесені 04 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, у якого відсутнє зареєстроване місце проживання, зі слів фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-10 лютого 1995 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з конфіскацією майна, звільненого 04.03.1997 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

-04 грудня 2001 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 101 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та звільненого з-під варти в залі суду;

-03 серпня 2004 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком 7 років 6 місяців, звільненого 07.07.2011 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

-16 листопада 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання виді позбавлення волі строком 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-17.01.2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання виді позбавлення волі строком 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-12 грудня 2012 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці, звільненого 12.08.2015 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

-02 червня 2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 4 місяці;

-03 березня 2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 5 місяців; ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.02.2019 року вважати засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді 6 місяців арешту;

-18 грудня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік;

-07 березня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців;

-17 березня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців; ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року вказаний вирок змінено та зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.04.2018 року по 15.02.2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, звільнено з-під варти в залі суду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2022 указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 20.05.2023 строком на 90 діб.

04.06.2023 року приблизно о 18.30 годині ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні магазину «Sinsay» Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» АТ «ЛПП»» (), що розташований у ТЦ «НеоПлаза» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на вчинення таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

За попередньою домовленістю, відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_4 повинен був знаходячись в роздягальні магазину «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП»», що розташований у ТЦ «НеоПлаза» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5, скласти викрадений товар до рюкзаку та покинути місце вчинення злочину, а невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повинна була визначити та принести до роздягальні магазину «Sinsay» об`єкти їх злочинного посягання, надати свій рюкзак ОСОБА_4 та відволікати персонал магазину під виглядом звичайного покупця від злочинних дій ОСОБА_4 , щоб його дії залишились непомітними.

Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи в приміщенні магазину «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП»», що розташований у ТЦ «НеоПлаза» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5, побачили на торгових стелажах товари торгової марки «Sinsay», а саме: труси дитячі арт.7994R-MLC-U92, сукню дитячу арт. 4235R-03X-98, шкарпетки жіночі арт. 3848K-99X-39H, сукню дитячу арт. 8491E-MLC-98, штани жіночі арт.5135F-50X-M, футболку жіночу арт.5758F-43X-L, футболку жіночу арт.8152J-00X-L, футболку жіночу арт.8154J-02X-L, шорти жіночі арт.0394U-50J-38, шкарпетки жіночі арт. 6624K-MLC-39H, штани жіночі арт. 2088F-55J-36, що належать ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» на праві власності, які визначили об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 реалізовуючи єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, яка згідно відведеної їй ролі взяла товар торгової марки «Sinsay, а саме»: труси дитячі арт.7994R-MLC-U92, вартістю 219 гривень, сукню дитячу арт. 4235R-03X-98, вартістю 279 гривень, шкарпетки жіночі арт. 3848K-99X-39H вартістю 119 гривень, сукню дитячу арт. 8491E-MLC-98, вартістю 279 гривень, штани жіночі арт.5135F-50X-M, вартістю 749 гривень, футболку жіночу арт.5758F-43X-L, вартістю 399 гривень, футболку жіночу арт.8152J-00X-L, вартістю 399 гривень, футболку жіночу арт.8154J-02X-L, вартістю 399 гривень, шорти жіночі арт.0394U-50J-38, вартістю 549 гривень, шкарпетки жіночі арт. 6624K-MLC-39H, вартістю 119 гривень, штани жіночі арт. 2088F-55J-36, вартістю 749 гривень, та утримуючи його при собі, разом направились до кабінки роздягальні, де впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, поклали вищевказані речі у рюкзак.

Після чого, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, вийшла з роздягальні та направилась до продавців магазину під виглядом звичайного покупця з метою відволікти їх увагу від злочинних дій ОСОБА_4 , в свою чергу останній, діючи відповідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, утримуючи при собі рюкзак із вищевказаним товаром, попрямував в напрямку виходу з магазину «Sinsay».

Доводячи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, за попередньою змовою із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_4 відповідно до відведеної йому ролі у скоєнні злочину, утримуючи при собі викрадений товар загальною вартістю 4259 гривень, перетнув касову зону магазину «Sinsay», виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що він не зміг розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, так як був одразу зупинений продавцем магазину.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України за обставин викладених в обвинуваченні визнав повністю. Суду показав, що проживав у цивільному шлюбі із дружиною в м. Харків. Напередодні подій він проводжав свою цивільну дружину за кордон, яка з дітьми виїхала туди через військову агресію. Після чого він з Ужгороду приїхав до м. Дніпро 04.06.2023 року. В цей же день, після обіду він познайомився із жінкою на ім`я ОСОБА_7 , яка розповіла йому про своє скрутне матеріальне становище та про наявність на утриманні дітей. Після чого, за її пропозицією вони пішли до торгового центру «НеоПлаза» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5, де знаходячись в магазині «Sinsay» близько 16.00 години вона запропонувала йому викрасти дитячий та жіночий одяг, на що він погодився. Далі, перебуваючи в приміщенні магазину «Sinsay» ОСОБА_7 вибирала дитячі та жіночі речі та відносила їх до примірочної, де, в подальшому, вони сховали їх у рюкзак. Після чого, з викраденими речами, що знаходилися у рюкзаку, він перетнув касову зону магазину, не розрахувавшись за товар, однак був зупинений працівником охорони на виході з магазину «Sinsay». Далі охорона викликала працівників поліції, яким він добровільно видав викрадені речі. При цьому, не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні найменування, кількість та вартість жіночого та дитячого одягу, яке вони намагалися викрасти. Після чого У скоєному щиро розкаявся та просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор та захисник не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюється, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а тому підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 має повну середню освіту, не одружений, зареєстрованого місця проживання не має, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 починаючи з 1995 року неодноразово судимий за вчинення умисних переважно корисливих злочинів, зокрема, крадіжок, шахрайства, а також умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень та умисного вбивства, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний корисливий тяжкий злочин.

Тим більше, ті обставини, що обвинувачений упродовж майже 20 років поспіль постійно вчиняв умисні, в тому числі, тяжкі та особливо тяжкий злочини, переважно у період невідбутого покарання за попереднім вироком, про що свідчить призначення покарання із застосуванням ст. 71 КК України, після звільнення 15.02.2021 року від відбування покарання за останнім вироком має вже три обвинувальних акти за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (кримінальні провадження № 0000287 від 09.05.2021 року, № 0001792 від 29.09.2021 року, № 0001371 від18.10.2021 року), направлених до районних судів м. Харкова та м. Суми, вчинення злочинів за якими інкримінується ОСОБА_4 фактично відразу ж після його звільнення.

Отже, попри презумпцію невинуватості, ці обставини вказують, що ОСОБА_4 став на злочинний шлях, не маючи на меті виправитися.

Окремо слід зазначити, що в Єдиному реєстрі судових рішень наявна ухвала Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2023 року, постановлена в межах кримінального провадження № 0001792 від 29.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про оголошення останнього у розшук.

Тож, наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать не на користь доводів захисту та спростовують твердження ОСОБА_4 про те, що він зробив відповідні висновки і може виправитися без відбування покарання, є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідків, враховує наведену вище обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також особу обвинуваченого, який упродовж 20 років був неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі, тяжких, корисливих та особливо тяжкого злочину, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий злочин, приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, у мінімальному розмірі з огляду на положення ч. 3 ст. 68, ст. 69-1 КК України.

Суд не може погодитися із позицію прокурора ОСОБА_3 у судових дебатах, який орієнтував суд на призначення ОСОБА_4 покарання без відбування покарання, тобто із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки розцінює таку позицію, як непослідовну, невмотивовану та таку, що не ґрунтується на вимогах закону з тих підстав, що запропоноване стороною обвинувачення покарання, є занадто м`яким і таким, що не буде достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів, виходячи з наступного.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 надійшов до суду 16.06.2023 року, в межах даного кримінального провадження відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.08.2023 року.

Під час підготовчого провадження 02.08.2023 року судом задоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке стороною обвинувачення вмотивоване переважно тим, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не має реєстрації та міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, що вказує на те, що останній заробляє грошові кошти шляхом скоєння корисливих злочинів.

Проте, всього через шість днів, під час судового розгляду 08.08.2023 року той самий прокурор ОСОБА_3 без будь-якого вмотивування дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування реального покарання та просив у судових дебатах призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнити його з під варти негайно в залі суду.

При цьому, у своїй промові прокурор ОСОБА_3 лише послався на щире каяття ОСОБА_4 , втім, наявність такої пом`якшуючої обставини, мала місце ще під час досудового розслідування, про що зазначено в обвинувальному акті, та відповідно і на момент розгляду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тож, з наведеного слідує, що жодних об`єктивних обставин, які б за цей нетривалий час у шість днів надали прокурору підстави дійти обґрунтованого та вмотивованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, не виникло.

А тому, лише наявність щирого каяття обвинуваченого у скоєному, не може слугувати достатньою підставою для застосування положень ст. 75 КК України, адже, виходячи із змісту ч. 1 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Окрім цього, поза увагою прокурора ОСОБА_3 , залишилися ті обставини, що починаючи з 1995 року, протягом 20 років поспіль обвинувачений був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, зокрема, крадіжок, шахрайства, умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисного вбивства тощо, які він вчиняв переважно у період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Більш того, після звільнення 15.02.2021 року від відбування покарання за останнім вироком відносно ОСОБА_4 є вже три обвинувальних акти за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, направлених до районних судів м. Харкова та м. Суми, вчинення злочинів за якими обвинуваченому інкримінується фактично відразу ж після його звільнення.

Наведеним обставинам, як і наявності судового рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2023 року про оголошення ОСОБА_4 у розшук по одній з наведених вище справ, прокурор ОСОБА_3 у судових дебатах ніякої оцінки не надав, хоча це є обов`язковим, адже означені обставини є такими, що характеризують особу обвинуваченого та, з огляду на вимоги ст. 65 КК України, беззаперечно мають бути враховані при призначенні покарання.

Тим більше, прокурор ОСОБА_3 навіть не зазначив у своїй промові, як, на його думку, буде виконуватися вирок суду за яким має бути призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України ОСОБА_4 , який не має зареєстрованого місця проживання, а фактичне місце проживання останнього встановлено лише з його слів.

Отже, така непослідовна та невмотивована позиція прокурора ОСОБА_3 є такою, що не відповідає вимогам кримінального закону, зокрема, ст. 65 КК України, внаслідок очевидної м`якості покарання, про призначення якого просив прокурор.

Також суд не погоджується із позицію сторони захисту, яка повністю збігається із позицією прокурора ОСОБА_3 , висловленою у судових дебатах, з наведених вище мотивів.

В ході досудового розслідування в межах даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжний захід.

Так, в порядку ст. 208 КПК України відносно ОСОБА_4 складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 04 червня 2023 року, із зазначенням дати та часу його фактичного затримання - 04 червня 2023 року о 18 годині 45 хвилин.

На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 04 червня 2023 року, в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення - з 04.06.2023 року по 08.08.2023 року включно.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Під час досудового розслідування судовим експертом ОСОБА_8 проведено судово-товарознавчу експертизу № 2604 від 05 червня 2023 року, та відповідно до звіту про фактичні затрати на проведення цієї експертизи вартість виконаних робіт склала 700 гривень.

Водночас, виходячи з того, що вищезазначений експерт не є експертом державної установи, судові витрати на проведення вказаної експертизи в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України не можуть бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

-труси дитячі арт.7994R-MLC-U92, сукню дитячу арт. 4235R-03X-98, шкарпетки жіночі арт. 3848K-99X-39H, сукню дитячу арт. 8491E-MLC-98, штани жіночі арт.5135F-50X-M, футболку жіночу арт.5758F-43X-L, футболку жіночу арт.8152J-00X-L, футболку жіночу арт.8154J-02X-L, шорти жіночі арт.0394U-50J-38, шкарпетки жіночі арт. 6624K-MLC-39H, штани жіночі арт. 2088F-55J-36, які відповідно до розписки заступника керуючого магазину «Sinsay» передані на зберігання ОСОБА_9 - необхідно повернути ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», як власнику вказаного майна;

-диск CD-R Verbatim із відеофайлами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000898, що знаходяться у прокурора - необхідно зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 04 червня 2023 року, при цьому, відповідно до ст. 72 КК України в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення - з 04.06.2023 року по 08.08.2023 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» - залишити без змін.

Речові докази:

-труси дитячі арт.7994R-MLC-U92, сукню дитячу арт. 4235R-03X-98, шкарпетки жіночі арт. 3848K-99X-39H, сукню дитячу арт. 8491E-MLC-98, штани жіночі арт.5135F-50X-M, футболку жіночу арт.5758F-43X-L, футболку жіночу арт.8152J-00X-L, футболку жіночу арт.8154J-02X-L, шорти жіночі арт.0394U-50J-38, шкарпетки жіночі арт. 6624K-MLC-39H, штани жіночі арт. 2088F-55J-36, які відповідно до розписки заступника керуючого магазину «Sinsay» передані на зберігання ОСОБА_9 - необхідно повернути ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», як власнику вказаного майна;

-диск CD-R Verbatim із відеофайлами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000898, що знаходяться у прокурора - необхідно зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1