ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/180/23 Справа № 712/2652/23 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря за участю прокурора власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000150, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.07.2022 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000150, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.07.2022 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 .

Накладено арешт на мобільний телефон ТМ «РОСО» ІМЕI 1: НОМЕР_1 ІМЕI 2: НОМЕР_2 із встановленою сім картою, за якою закріплений абонентський номер НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «лайфсел», який належить ОСОБА_7 , вилученому 18.03.2023 року під час обшуку легкового автомобіля «Форд Фокус» д.н.з. НОМЕР_4 у кримінальному провадженні № 0000150 від 28.07.2022 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч. 1, 2, 3 ст. 170 та ст. 171 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 24.03.2023 року про накладення арешту скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, а саме : смартфон РОСО М4 PRO.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 24.03.2023 року, мотивуючи клопотання тим, що 24.03.2023 року слідчим суддею була оголошена резолютивна частина ухвали. Подати апеляційну скаргу він не міг, оскільки був необізнаний з мотивами прийнятого рішення. 27.03.2023 року ОСОБА_7 отримав повний текст ухвали слідчого судді від 24.03.2023 року, а 31 березня 2023 року він звернувся зі скаргою до апеляційної інстанції.

Просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та поновити вказаний строк.

Відповідно до п. 3 ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п?яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений строк із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Апеляці йний суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема, арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя зазначив, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено слідством, що громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи на території Черкаської області, з використанням Інтернет - месенджеру «WhatsApp», 03.06.2022 року та 26.06.2022 року у період воєнного стану передав невстановленому представнику російської федерації відомості про результати нанесених ракетних ударів по місцю дислокації військових підрозділів ЗСУ на території Миколаївської області, а також про результати нанесених ракетних ударів по залізничному мосту через річку Дніпро, що знаходиться на автодорозі Н16 на виїзді з м. Черкаси.

У ході досудового розслідування встановлено, що 18.03.2023 року проведено санкціонований обшук транспортного засобу легкового автомобіля «Ford Focus» д. н. з. НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , і яким постійно користується ОСОБА_7 , за результатами якого виявлено і вилучено належний ОСОБА_7 мобільний телефон ТМ «POCO» IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 із встановленою СІМ-карткою, за якою закріплений абонентський номер НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «лайфселл».

Під час обшуку зазначений мобільний телефон був оглянутий, за результатами чого в інтернет-месенджері «WhatsApp» у переписці із користувачем під іменем « ОСОБА_10 » виявлені повідомлення ОСОБА_7 від 02.03.2023 року, 23.02.2023 року і 17.02.2023 року, у яких містяться ознаки виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

В цей же день на підставі постанови слідчого належний ОСОБА_7 мобільний телефон ТМ «POCO» IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 із встановленою СІМ-карткою, за якою закріплений абонентський номер НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «лайфселл» визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000150.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно частинами 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на мобільний телефон з метою його збереження.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, вказане у клопотанні органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому, і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів апеляційного суду не встановлено, тому відповідно, доводи власника майна про те, що арешт на майно, а саме: на мобільний телефон, накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя, розглядаючи клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000150, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.07.2022 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_11