Справа № 297/28/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/826/20, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.05.2020.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Угорської Республіки, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючий, одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимий, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і виправданий за цим обвинуваченням, та засуджений:

- за ч. 1 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 02 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього обов`язки згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено заставу.

Заставу у розмірі 96050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят) грн, внесену згідно квитанції № 0.0..1 від 20.12.2018, після набрання вироком законної сили, ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 50 коп. віднесено за рахунок коштів Державного бюджету України.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2015 скасований.

-2-

Речові докази: ручний годинник золотого кольору з коричневим ремінцем та прозорою основою з обох сторін, годинник марки «Lucky Family»; чорне чоловіче портмоне в якому містяться пластикові картки: «Money x24», «Адамас класік», «Дастор 2013», «Адамас», «Міський ломбард», «Чілі піцца», «Магазин золото-срібло», «Plusz kartya - Praktiker», 2 паперові картки: «Експрес-Ужгород», «Уж-таксі»; посвідчення водія ОСОБА_7 , видане Мукачівським ДАІ УМВС України 31.03.2006, cерія РРВ № 01280; членський квиток УТМР, серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_7 , виданий Мукачівською районною організацією УТМР 04.06.2009, в якому наявна картка УТМР № 017522 від 09.06.2009; фіскальний чек № 415209 виданий в м. Ужгороді для маршруту Ужгород - Берегово; страховий лист з фіскальним чеком Allianz на угорській мові; три листи з ломбардів; угорське свідоцтво про народження на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 ; сумочку для документів зеленого кольору в якій у середині знаходяться пластикові картки «Shell», «MOL», «Club Smart», «Jarmu Torzskonyv» - техпаспорт на угорській мові на машину «Ауді А6», дисконтні картки «Автоклуб», «Срібна», «Готель Сільвер», картка «Фішка», банківська картка «Преміум-Банк» за № НОМЕР_3 , картка «таксі»; банківська картка «Отіпі Банк» за № НОМЕР_4 ; три картки на угорській мові, щодо прописки на ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та три пари ключів із шкірним брелком; ювілейну монету з ейфелевою башнею золотого кольору; дві монети номіналом по 20 форинтів, 1 монету номіналом 50 коп, грошову купюру 2 грн, планшет фірми «Apple» сірого кольору в якому знаходиться сім карта за номером НОМЕР_5 , чехол до планшету чорного кольору та чорну кепку, упаковану в спецпакет № 1792124, що зберігаються в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області,- повернуто ОСОБА_7 , як власнику; розкладний ніж, упакований в спецпакет № 1212795, що зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області знищено; 2 сім картки: «Лайф» з номерним позначенням на поверхні НОМЕР_6 та «Київстар» з позначенням на поверхні НОМЕР_7 ; основу до сім картки Т-Мобіл за № НОМЕР_8 , одну сім карту «Водафон» з надписом на поверхні НОМЕР_9 , сім карту «Водафон» з номером НОМЕР_10 , сім карту «Тревел-Сім» з номером НОМЕР_11 , сім-картку оператора МТС № НОМЕР_12 чорного кольору, на зворотній стороні якої міститься позначення НОМЕР_13 ; сім-картку оператора «Київстар» № НОМЕР_14 з позначенням на поверхні НОМЕР_7 ; сім-картку оператора «Лайф» № НОМЕР_15 з позначенням на поверхні НОМЕР_6 , які зберігаються в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області - знищено; мобільний телефон марки «Samsung» з телефонною картою МТС за номером - НОМЕР_16 , що зберігається у кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області конфісковано; планшет фірми «Аррlе» сірого кольору, в якому знаходиться сім-карта за номером НОМЕР_5 , та чехол до планшету чорного кольору, упаковані в спецпакет № 0237397, що зберігаються у кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області конфісковано; чашку айпетрі із запаховим слідом, упаковану в спецпакет № 1447613, що зберігається у кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області знищено; 2 відрізки світлої дактилоплівки зі слідами пальців рук, упаковані в спецпакет № 1212787, що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишено в матеріалах кримінального провадження для зберігання; CD-R диск марки TDK, на поверхні якого знаходиться напис «Запис вимагання Мушка» маркувальним засобом рожевого кольору; аркуш паперу формату А4, на якому містяться записи з поясненням, з якого мобільного телефону та на який було надіслано СМС; CD-R диск марки TDK, на поверхні якого знаходиться напис «CD/KI-П/16/1187 від 02.02.2016» маркувальним засобом чорного кольору; 69 аркушів

-3-

формату А4, на яких міститься інформація щодо номеру мобільного оператора ПрАТ «МТС» № НОМЕР_17 ; CD-R диск марки DATEX, на поверхні якого знаходиться напис «Київстар вих № 1477/3/КТ від 05.02.16/.» маркувальним засобом чорного кольору; 56 аркушів формату А4, на яких міститься інформація щодо номерів мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_14 та НОМЕР_18 ; що знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишено в матеріалах кримінального провадження для зберігання.

Згідно обвинувачення, 26.11.2015 в період часу з 13 год 45 хв по 17 год 50 хв в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що по АДРЕСА_3, працівниками Берегівської міжрайонної прокуратури спільно з працівниками Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатської області, під час проведення огляду місця події, в зовнішній правій кишені коричневої куртки ОСОБА_7 було виявлено та вилучено корпус бойової ручної гранати марки Ф-1 із маркувальними позначеннями « НОМЕР_21 », корпус бойової ручної гранати марки РГД-5 із маркувальними позначеннями « НОМЕР_19 », а також два запали до бойових гранат, з маркувальними позначеннями у вигляді: «НОМЕР_22» та «НОМЕР_23», які в поєднанні з вищевказаними гранатами є вибуховими пристроями дистанційної дії промислового виготовлення військового призначення, які він незаконно придбав у невстановлений органом досудового розслідування час, носив та зберігав, без передбаченого законом дозволу до 26.11.2015.

Таким чином, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення, з номеру мобільного телефону НОМЕР_14 , у період часу з 16.11.2015 по 26.11.2015, телефонував ОСОБА_17 на номер його мобільного телефону НОМЕР_20 , в ході розмови з яким, вимагав грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.11.2015 становило 345895,50 грн, погрожуючи при цьому застосувати відносно останнього, його сім`ї та майна три бойові гранати. При цьому, ОСОБА_7 також надсилав у вказаний період часу ОСОБА_17 смс повідомлення з вимаганням грошових коштів, погрожуючи при цьому фізичною розправою.

Однак, ОСОБА_7 органом досудового розслідування також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна (вимаганні) з погрозою вбивства.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд вважав, що докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, як кожен сам по собі, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, не доводять поза розумним сумнівом того, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки такі є похідними доказами від протоколу огляду місця події від 26.11.2015, який здобутого з істотним порушенням вимог процесуального закону, та який визнаний недопустимим доказом, внаслідок істотного порушення прав ОСОБА_18 , допущених під час досудового розслідування. А тому, твердження обвинуваченого про те, що вилучені в ході огляду місця події 26.11.2015 в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» з кишені куртки дві гранати та два запали до них, йому не належать, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, і такі не спростовані стороною обвинувачення в ході судового розгляду кримінального провадження належними та допустимими доказами. Разом з тим, судом констатовано, що свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , показанням яких суд дав критичну оцінку, є працівниками Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, та можуть бути заінтересованими в результатах розгляду кримінального провадження, а пояснення

-4-

свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки такі не підтвердили факт виявлення в останнього працівниками Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області гранат та запалів до таких, оскільки бачили гранати, коли такі вже знаходилися на столі в приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2». Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 21.05.2020 скасувати у зв`язку з його необґрунтованістю, невмотивованістю та невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів та призначити покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04(чотири) роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, а також стягнути з нього процесуальні витрати у розмірі 1228 грн 50 коп. на залучення експерта. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, в тому числі і за ч. 1 ст. 263 КК України, доведена належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_7 за цим обвинуваченням. Суд першої інстанції безпідставно акцентував увагу на тому, що стороною обвинувачення в ході судового розгляду кримінального провадження, до протоколу огляду місця події від 26.11.2015, відеофіксацію такого огляду (носія інформації) для дослідження в судовому засіданні надано не було, в той час, коли згідно цього протоколу, при огляді місця події здійснювалася відеофіксація такого, і відеофіксація огляду (носій інформації), на думку суду, є невід`ємною частиною протоколу огляду місця події а також і те, що носій інформації, на який здійснювалася відеофіксація огляду місця події 26.11.2015 органом досудового розслідування, речовим доказом не визнавався. Станом на день проведення огляду кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 26.11.2015, вимоги щодо обов`язкової аудіо-та відео фіксації під час обшуку житла чи іншого володіння особи та на які посилається суд першої інстанції не діяли, тому орган досудового розслідування не міг їх порушити. Також прокурор вважає необґрунтованими твердження суду першої інстанції щодо порушення права на захист ОСОБА_7 при проведенні огляду місця події через здійснення огляду без участі захисника, так як ОСОБА_7 не володіє мовою, якою ведеться судочинство, оскільки дана процесуальна дія була проведена до оголошення ОСОБА_7 про підозру. Окрім того, вказує на те, що 26.11.2015 прокурором Берегівської міжрайонної прокуратури на підставі дозволу власника приміщення, було проведено огляд приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після чого було складено відповідний протокол, а тому посилання суду про не узаконення прокурором такого огляду шляхом звернення до слідчого судді є необґрунтованими. Таким чином протокол огляду місця події від 26.11.2015 з фото таблицею до нього був складений відповідно до вимог ст. 104, 105 КПК України. акож прокурор зазначає про те, що твердження суду про не роз`яснення ОСОБА_7 його прав та обов`язків не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в ході проведеного огляду від 26.11.2015 при встановленні факту неволодіння ОСОБА_7 державною мовою, невідкладно було забезпечено участь перекладача, що свідчить про забезпечення стороною обвинувачення права на захист про приведенні огляду місця події. Безпідставними прокурор вважає і висновки суду про незабезпечення участі ОСОБА_7 при проведенні огляду предметів, вилучених в ході огляді місця події 26.11.2015, оскільки ст. 223 КПК України є загальною нормою, разом з тим ст.237 КПК не містить імперативної норми щодо

-5-

обов`язкової участі сторін кримінального провадження, тому протокол огляду предмета від 27.11.2015 проведений за участі понятих є належним та допустимим доказом. Окрім того, судом необґрунтовано не прийнято до уваги висновки експертів та протоколу огляду предмету від 27.11.2015, оскільки такі докази є похідними від протоколу огляду місця події 26.11.2015.

Також зазначає про безпідставність тверджень суду про те, що пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , не можна приймати до уваги, оскілки вони є працівниками Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, відповідно є зацікавленими в результатах розгляду кримінального провадження, оскільки вказані особи допитувались тільки щодо обставин проведеної процесуальної дії - огляду місця події. Судом не наведено жодних обставин, які б слугували підставою критичної оцінки показань даних свідків. Судом першої інстанції не точно викладені показання потерпілого ОСОБА_17 , що в подальшому призвело до невірної перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 189 КК України та суперечать дійсним показанням потерпілого, зафіксованим за допомогою аудіо запису перебігу судового засідання, згідно яких потерпілий підтвердив реальність погроз вбивством з боку обвинуваченого, який погрожував кинути в його двір гранату. Також вказує на неповноту судового розгляду, яка виразилась у тому, що судом не досліджено речові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, долучені в межах первинного судового розгляду згідно клопотання прокурора від 10.03.2016, що стверджено журналом судового засідання від 10.03.2016. Окрім того, судом допущено й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягали у тому, що під час допитів 10.07.2017, 15.02.2019 свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_26 був відсутній перекладач, а враховуючи, що ОСОБА_7 не володіє мовою, якою ведеться судочинство, то судом останнього позбавлено участі у допиті вказаних свідків та порушено право на захист. Також зазначає про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 189 КК України з призначенням ОСОБА_7 надто м`яке покарання, дійшов хибного висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Судом не наведено у вироку доводів про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а лише зазначено про наявність пом`якшуючих покарання обставин, тому висновок про застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання є необґрунтованим.

В апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_6 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ставиться питання про скасування вироку суду від 21.05.2020 та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 189 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку суду, який постановлений з істотним порушення норм кримінального процесуального закону. Судом не враховано доводи сторони захисту щодо заперечення вини обвинуваченого в інкримінованих йому злочинних діяннях та не взято до уваги порушення вимог кримінального процесуального закону, які давали підстави для визнання ряду доказів недопустимими. Зокрема, звертає увагу на відсутність доручення керівника органу досудового розслідування про проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_27 , однак останнім винесено постанову про прийняття кримінального провадження до свого провадження за відсутності відповідного доручення керівника та приступив до розслідування. Також, вказаний слідчий приймав й інші процесуальні рішення, які суд першої інстанції повинен був врахувати як такі, що винесені не уповноваженою особою та визнати недопустимими.

-6-

В зміненій апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.05.2020 на направлення матеріалів кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. В обґрунтування внесених до апеляційної скарги змін прокурор вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону, однак, всупереч вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, оскільки не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 1 ст.189 КК України, а лише зазначив фактичні обставини, що були встановлені в ході досудового розслідування

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, а також з огляду на внесені прокурором зміни до апеляційної скарги, не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується те, що обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду апеляційних скарг на вирок суду. Апеляційний суд не приймає до уваги заяву захисника-адвоката ОСОБА_6 про відкладення апеляційного розгляду, оскільки його право на заняття адвокатською діяльністю зупинено з 08.06.2023 по 08.04.2024 на підставі рішення Закарпатської КДКА від 08.06.2023, а тому останній станом на день апеляційного розгляду здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_28 не може.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу та заперечила щодо апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412, 415 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-7-

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України. При цьому слід звернути увагу на відповідні положення постанови № 5 від 29.06.1990 Пленуму Верховного суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Так, у п. 15 вказаної Постанови наголошується на те, що згідно з КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, з обов`язковим зазначенням місяця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.

Формулювання недоведеної частини пред`явленого обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.

Оскільки в мотивувальній частині вироку суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, то воно повинно відповідати резолютивній частині.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції прийшов, в тому числі, до висновку про наявність в діях обвинуваченого, зокрема, інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 189 КК України та визнав його винним за вказаними нормами кримінального закону.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення,

-8-

визнаного судом доведеним, а лише зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується за тими обставинами, які викладені в обвинувальному акті, та виклав фактичні обставини кримінального провадження, які встановлені досудовим розслідуванням, що фактично унеможливлює розуміння того, які ж обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження, а які підлягали виключенню з обсягу висунутого обвинувачення.

Більш того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд усупереч вказаним вимогам закону в мотивувальній частині вироку, не виклавши обвинувачення визнаного судом доведеним, навів докази покладені ним в обґрунтування своїх висновків по пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченню, зокрема, за ч. 2 ст. 189 КК України, далі виключив таку кваліфікуючу ознаку як погроза вбивством та прийшов до висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 189 КК України - вимога передачі чужого майна (вимагання) з погрозою пошкодження та знищення майна. При цьому зазначені обставини не знайшли свого відображення у мотивувальній частині вироку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення визнане судом доведеним.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 по справі № 5-98км16; постановах Верховного Суду від 01.03.2018 по справі № 466/9158/14-к ; від 22.03.2018 по справі № 521/11693/16-к.

Колегія суддів вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

-9-

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, в тому числі, що стосуються неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції. Така позиція висловлена в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.09.2021 (справа № 727/2022/16-к, провадження № 51-342 км21), де окрім іншого, констатовано, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання (або інше погіршення становища обвинуваченого) тільки за умови, якщо вирок було скасовано в результаті задоволення апеляційної скарги прокурора або потерпілого чи його представника, поданих на відповідних підставах. У будь-якому разі ч. 2 ст. 416 КПК України не може тлумачитися як така, що перешкоджає при новому розгляді в суді першої інстанції постановити обвинувальний вирок після скасування апеляційним судом виправдувального вироку з підстав істотних порушень КПК України в результаті задоволення апеляційних скарг прокурора та/або потерпілого.

Доводи сторони захисту, які стосуються застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, належності й допустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, мають бути також ретельно перевірені судом першої інстанції під час нового розгляду, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

-10-

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.05.2020, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді