Справа № 333/1101/22
Провадження № 1-кп/333/242/23
ВИРОК

Іменем України

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Верхньодніпровському, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, працюючого неофіційно будівельником, не одруженого, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.10.2003 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;

- 20.12.2007 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.71 КК України приєднано невідбутий строк по вироку від 09.10.2003 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.12.2008 року вказаний вирок змінений: за ч.2 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України призначено покарання з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі, а остаточно, з урахуванням вимог ст.71 КК України 5 років позбавлення волі. Звільнився 25.01.2011 року за відбуттям строку покарання;

- 30.05.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 70 КК України, до 3 років позбавлення волі. Звільнився 05.08.2014 року за відбуттям строку покарання;

- 25.12.2015 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.296 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнено із зали суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання;

- 26.03.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.06.2020 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України до 6 років позбавлення волі. 29.12.2020 року ухвалою Харківського районного суду Харківської області визначено порядок відбуття покарання за вироками від 26.03.2020 року та 15.06.2020 року: на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 29.10.2021 року за відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Світлодолинське, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, працюючого неофіційно будівельником, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку, не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, і знову скоїв корисливе кримінальне правопорушення спільно із ОСОБА_10 за таких обставин.

23.11.2021 року, приблизно о 13 год. 15 хв., ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_8 , діючи ще і повторно, знаходячись біля річки Мокра Московка, неподалік від центрального автовокзалу, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 20, підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , який є особою з інвалідністю.

Після цього, ОСОБА_10 з метою подолання волі останнього, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс один удар рукою в обличчя потерпілому.

Потім, до ОСОБА_13 , перебуваючого у той час вже на землі, підійшов ОСОБА_8 та розстебнув куртку, в яку був одягнутий потерпілий, витягнув з внутрішньої кишені мобільний телефон марки «Sumsung» у корпусі білого кольору, вартістю 283,00 грн. та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_13 , а також шляхом ривку зірвав з потерпілого чоловічу барсетку чорного кольору, в якій знаходилися: ключі від будинку, портативний зарядний пристрій, пристрій для куріння марки «IQOS», рідина для куріння, сонцезахисні окуляри, ліхтарик та документи на ім`я потерпілого: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, а також свідоцтво про смерть матері останнього, які матеріальної цінності для ОСОБА_13 не представляють.

У подальшому, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 зникли з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, частину з якого реалізували, таким чином розпорядилися ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 283,00 грн.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує:

- дії ОСОБА_8 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньої змовою групою осіб;

- дії ОСОБА_10 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньої змовою групою осіб;

Під час судового розгляду ОСОБА_8 зазначив, що він відмовляється надавати показання у порядку ст.63 Конституції України і його позиція обумовлена тим, щоб у подальшому ці показання не були використані проти нього. Водночас, ОСОБА_8 повідомив, що надасть пояснення на спростування обвинувачення, які полягають у такому.

23.11.2021 року він приїхав із Харковської області для влаштування на роботу у м. Запоріжжя. Приїхав він на автостанцію, приблизно о 10-00 год. і до 14-00 год. ходив гуляв у парку. Приблизно о 14-00 год. він направився у бік ринка «Анголенко», де і був зупинений працівниками поліції, яких у подальшому допитували під час судового розгляду. Поліцейські попрохали пред`явити документи, що він і здійснив, а потім здійснили у нього поверхневу перевірку.

Після цього, його працівники поліції фактично затримали та відвезли у ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, де він пробув до вечора, поки йому не надали захисника. Увесь цей час поліцейські не давали йому води, били по ногах та по голові і фальсифікували матеріали відносно нього.

З ОСОБА_10 він познайомився 25.11.2021 року вже у відділу поліції, а саме: у кабінеті слідчого ОСОБА_14 , коли він туди заходив, а обвинувачений ОСОБА_10 там вже перебував. До цього з останнім він ніколи не зустрічалися.

23.11.2021 року він був одягнутий у куртку чорного кольору. Він не знає, чому поліцейські під час їхнього допиту повідомили суду, що у той день його затримали разом із ОСОБА_10 .

Його дійсно фотографували працівники поліції разом із ОСОБА_10 , але коли це точно було, він вже не пам`ятає.

Потерпілого він також раніше не знав, а вперше побачив лише у відділі поліції. Вважає, що ОСОБА_13 змусили давати такі показання працівники поліції.

Аналогічну позицію з приводу надання показань зайняв і обвинувачений ОСОБА_10 , який пояснив, що він відмовляється надавати показання у порядку ст.63 Конституції України. Така його позиція обумовлена тим, щоб у подальшому ці показання не були використані проти нього.

Водночас, ОСОБА_10 повідомив, що надасть пояснення на спростування обвинувачення, зазначивши, що 23.11.2021 року він приїхав до м. Запоріжжя на автостанцію о 08 год. 30 хв. У той день він мав би їхати до своїх родичів о 16-30 у смт. Михайлівка, Запорізької області.

Приблизно до 13-00 год., того ж дня він перебував на автостанції, де вжив 250 грам горілки та пляшку пива, а потім направився у бік ринка «Анголенко», де і був зупинений трьома працівниками поліції, яких суд допитував під час судового розгляду. Поліцейські зазначили, що було скоєно грабіж, а він по прикметах підходить як один із тих осіб, хто скоїв кримінальне правопорушення.

У той день він перебував у червоній куртці, коли затримували поряд обвинуваченого ОСОБА_8 не було. Взагалі з останнім вони вперше побачилися у відділі поліції 25.11.2021 року.

Під час затримання у нього не було документів потерпілого та сумки останнього. Вказана сумка з`явилася лише під час особистого обшуку під час складання протоколу затримання у порядку ст.208 КПК України. 23.11.2021 року у відділі поліції він перебував, приблизно до 19-00 год. Потерпілого він також раніше не знав, а вперше побачив лише у відділі поліції.

Водночас, вважаю, що вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який суду пояснив, що 23.11.2021 року, приблизно о 10 год. 20 хв., він разом із своїм товаришем ОСОБА_15 перебували у приміщенні центрального автовокзалу у м. Запоріжжі, розташованому по проспекту Соборному, де заряджав свій мобільний телефон.

Невдовзі він вийшов з приміщення автовокзалу на вулицю, щоб покурити, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , у якого попрохав цигарку. Останній дав йому цигарку та запросив випити 50 грам спиртного, але він відмовився.

Через деякий час йому захотілося у туалет, але той, що знаходився у приміщенні автовокзалу, був платним. Тому, він вирішив справити свою потребу на вулиці. Для цього він вийшов з приміщення автовокзалу і направився вдовж по берегу річки, де і зупинився в одному із місць.

В цей момент на нього напали ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , але перед своїми діями останні у нього нічого не вимагали не питали.

Спочатку ОСОБА_10 вдарив його кулаком в обличчя праворуч, потім останній зробив підніжку і він впав на землю. Після того, як він вже лежав на землі, ОСОБА_10 вдарив ще два чи три рази кулаком йому в обличчя. Він почав кликати на допомогу. В той же час ОСОБА_8 (коли він вже лежав на землі), розстебнув на ньому куртку і з внутрішнього кармана забрав мобільний телефон у корпусі білого кольору та пенсійне посвідчення на його ім`я. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 вирвав у нього чоловічу сумку, яка висіла у нього через плече, при цьому погрожуючи: «Лежи і не рухайся!». Після цього, ОСОБА_10 знайшов палку, якою вдарив його по нозі.

Разом з обвинуваченими також перебувала жінка, яка не била його, а лише сказала: «Не чини опір».

У подальшому, обвинувачені та жінка спокійно пішли у бік ринка ОСОБА_16 , а він повернувся у приміщення автовокзалу, звідки його товариш ОСОБА_17 викликав «швидку» допомогу і поліцію.

Через завдані удари, у нього були розбиті два ока, з брові текла кров, нога напухла та він через це накульгував. Невдовзі приїхали працівники поліції та «швидка» допомога. Поліцейським він надав усні пояснення та описав прикмети обвинувачених (два чоловіка: один ( ОСОБА_10 ) у червоній, інший ( ОСОБА_8 ) у чорній куртках), які через деякий час показали йому фотознімок з обвинуваченими і він їх впізнав. У подальшому, його забрала «швидка» допомога та відвезла у лікарню, де він перебував 24 дні.

У сумочці у нього знаходилися: колонка синього кольору, зарядка, два пристрою для куріння, ключі від будинку, рідина для куріння, сонцезахисні окуляри, ліхтарик, а також документи: свідоцтво про смерть матері, р.н.о.к.п.п. та паспорт на його ім`я, свідоцтво про народження матері, свідоцтво про народження батька, заява. Усі документи він збирав та носив із собою, так як у нього були судові засідання по майновому спору зі своїм дядею. Кухонного ножа, піни та станка для гоління, блокнота, гаманця, розкладного ножа, запальнички у сумочці не було.

Він перебуває на обліку у психіатричній лікарні і з приводу цього захворювання отримав інвалідність 2 групи;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду пояснив, що він працює поліцейським УПП в Запорізькій області. У кінці 2021 року, точної дати він не пам`ятає, після обіду, у денний час, вони зі своїм напарником ОСОБА_19 , отримали повідомлення про те, що неподалік центрального автовокзалу по проспекту Соборному у м. Запоріжжі скоєно грабіж. Коли вони під`їхали до автовокзалу, то знайшли потерпілого, який сидів на лавці з тілесними ушкодженнями, а саме: з розбитою головою чи скронею чи потилицею. Вони відразу останньому викликали «швидку» допомогу. Потерпілий самостійно ходив, був повністю у розумі, свідомості не втрачав.

Потерпілий також пояснив, що його побили та забрали у нього сумку або сумку з документами або з телефоном, точно які зазначав речі потерпілий, він не пам`ятає. Крім того, потерпілий надав їм прикмети грабіжників, про які вони повідомили в ефірі іншими патрульним екіпажам: двоє чоловіків, один вище, а інший нижчий; один з них перебував у червоній куртці. Також, потерпілий вказував, що з грабіжниками була ще й жінка, та вони після скоєння злочину направилися у бік ринку «Анголенко».

Через деякий час (приблизно через 20-30 хвилин після повідомлення про скоєння злочину) йому на мобільний телефон від керівника надійшло повідомлення, що працівники УПП «ТОР» (тактична оперативна рота) затримали двох чоловік, які підходили по прикметах потерпілого та отримав фотографію цих чоловіків. Це відбулося о 13 год. 53 хв. 23.11.2021 року (свідок перевірив цю інформацію зі свого мобільного телефону). Він показав цю фотографію потерпілому, який в цих чоловіках впізнав осіб, котрі відносно нього скоїли грабіж. Зазначену фотографію свідок продемонстрував у судовому засіданні учасникам судового розгляду, на якій були зображені обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Після цього, приїхала «швидка» допомога та забрала до лікарні потерпілого, а він з напарником направилися у місце, де затримали двох чоловіків - трохи вище автовокзалу, в районі ринку ОСОБА_16 . Затриманими виявилися обвинувачені, які пояснили, що вони прийшли влаштовуватися на роботу, потерпілий їхній знайомий, тому у одного із обвинувачених перебуває паспорт потерпілого.

У затриманні обвинувачених він участі не приймав. Можливо, потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. Заяву потерпілий відразу не написав, так як погано себе почував та його доставили до лікарні;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні надав аналогічні пояснення зі свідком ОСОБА_18 пояснив, що потерпілий йому та напарнику (свідку ОСОБА_18 ) пояснив, що познайомився з грабіжниками та з ними випивав. Також, потерпілий чітко описував прикмети грабіжників і зазначив, що у нього забрали документи та мобільний телефон;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який суду пояснив, що він працює інспектором «ТОР» в УПП в Запорізькій області. 23.11.2021 року, у другій половині дня, у радіоефірі надійшло повідомлення, що в районі автовокзалу у м. Запоріжжі відбувся грабіж, а також передали прикмети осіб, які скоїли кримінальне правопорушення: двоє чоловіків - один у чорній, а інший - у червоній куртках.

Коли вони їхали по вул. Поштовій (він та його напарники працівники поліції: ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ), що знаходиться нижче ринка ОСОБА_16 , то помітили двох чоловіків, які підходили по вказаних прикметах. Цих чоловіків вони зупинили, представилися та назвали причину зупинки, почали проводити поверхневу перевірку і у ОСОБА_10 у сумочці виявили документи на ім`я потерпілого. Чоловіки надали пояснення, що приїхали разом влаштовуватися на роботу, були знайомі з потерпілим, тому останній їх віддав, щоб не втратити. Також, зупинені чоловіки повідомили, що жодних протиправних дій відносно потерпілого не здійснювали, так як останній є особою з інвалідністю.

ОСОБА_10 був у червоній, а ОСОБА_8 у чорній куртці.

Хтось з їхнього екіпажу сфотографував зупинених чоловіків та цю фотографію передав керівнику, який її скинув працівникам поліції, котрі знаходилися з потерпілим. Останній впізнав по фото зупинених чоловіків як тих, котрі скоїли відносно нього злочин, тому у подальшому зупинені чоловіки були доставлені до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області;

- показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були допитані у зв`язку із задоволенням клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та надали показання, аналогічні з показаннями свідка ОСОБА_20 . Додатково свідок ОСОБА_22 пояснив, що сумка через плече, в якій у подальшому виявили документи потерпілого, знаходилася на обвинуваченому у червоній куртці, тобто ОСОБА_10 ;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який суду пояснив, що він як приватний підприємець здійснює свою комерційну діяльність з приводу купівлі-продажу мобільних телефонів на ринку «Анголенко». В один із днів, коли точно він не пам`ятає, до нього на робоче місце підійшов один з обвинувачених, а можливо, і обидва та запропонували купити у них старий мобільний телефон, що він і зробив, передавши за телефон 100 або 200 грн. У подальшому, до нього з`явився працівник поліції разом із кимось із обвинувачених, який показав на нього як особу, яка придбала той телефон. Який саме був телефон він вже не пам`ятає, так як пройшло достатньо багато часу. Крім того, під час впізнання по фотознімках у відділі поліції він впізнав чоловіка, який продав йому мобільний телефон. На цей час він вже точно не може вказати, хто саме з обвинувачених приносив йому на продаж мобільний телефон через великий період часу, який пройшов з того моменту;

- даними рапорту, згідно яких часом повідомлення свідком ОСОБА_24 про вчинене відносно ОСОБА_13 кримінального правопорушення є 13 год. 26 хв. 24 сек., а зі служби «102» це повідомлення вже надійшло до відділу поліції о 13 год. 27 хв. Також, зі змісту цього рапорту вбачається, що потерпілий повідомив прикмети осіб, які скоїли злочин (два чоловіки: перший років 26-27, одягнутий у куртку чорного кольору, другий 30-35 років, одягнутий у куртку червоного кольору), а також напрямок їхнього подальшого руху (у бік ринка «Анголенко»). Вказані дані повністю співпадають з показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_18 у цій частині (т.1 а.с. 187);

- даними, встановленими з протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 23.11.2021 року та з відеозапису цього тимчасового запобіжного заходу, згідно яких під час особистого обшуку у ОСОБА_10 слідчим було вилучено чоловічу спортивну куртку червоно-синього кольору (переважно червоного кольору), в якій обвинувачений був одягнутий під час фактичного його затримання працівниками поліції на вул. Поштовій у м. Запоріжжя. Вказана куртка (її колір) співпадає за описом, який надавав потерпілий під час своїх пояснень працівникам поліції після скоєння відносно нього злочину, а також з показаннями свідків працівників поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які фактично і зупинили ОСОБА_10 за такими прикметами.

Також, слідчим під час особистого обшуку ОСОБА_10 було оглянуто чоловічу сумку чорного кольору на ремені, в якій знаходилися певні речі, а саме: колонка «JBL» у корпусі сірого кольору, пристрій для нагрівання тютюну «IQOS» чорного кольору, ключі та інші речі. Після дослідження відеозапису, який фіксував особистий обшук ОСОБА_10 , на питання учасників судового процесу та суду, потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що сумка, яка оглядалася слідчим, а також речі, що у ній знаходилися, належать йому.

Крім того, з відеозапису затримання ОСОБА_10 вбачається, що останній запитує у слідчого про долю ОСОБА_8 : де останній знаходиться, чи затриманий він, що суперечить позиції обвинувачених, згідно якої вони не були знайомі до 25.11.2021 року (т.1 а.с. 191-195);

- даними, встановленими з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_23 , згідно яких останній впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 як чоловіка, який йому 23.11.2021 року, приблизно о 14-00 год., продав мобільний телефон «Sumsung» у корпусі чорно-білого кольору на ринку «Анголенко» у м. Запоріжжі (т.1 а.с.234-238);

- даними, встановленими з протоколу огляду предмету від 27.11.2021 року з фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_13 , під час якого останній впізнав свій мобільний телефон марки «Sumsung G350» у корпусі білого кольору, задня кришка чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який у нього було викрадено 23.11.2021 року по тріщини скла, а також у вказаному телефоні в галереї знаходилися фотографії потерпілого, номери його знайомих та друзів (т.2 а.с. 93-96);

- речовими доказами: мобільними телефоном марки «Sumsung G350» у корпусі білого кольору, задня кришка чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_13 .

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що кожен окремо та у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Також, у судовому засіданні були досліджені наступні документи:

- витяг з кримінального провадження № 0001629, відомості про яке внесені до ЄРДР 23.11.2021 року, згідно якого слідчими, які здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження є слідчі ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ; прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво: ОСОБА_32 , ОСОБА_7 , ОСОБА_33 , ОСОБА_6 , ОСОБА_34 ; підозрювані ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.11.2021 року, згідно якого ОСОБА_8 у порядку ст.208 КПК України затримали 23.11.2021 року о 17 год. 30 хв., жодних речей під час особистого обшуку вилучено не було. У вказаному протоколі ОСОБА_8 власноруч написав, що фактично він був затриманий о 13-00 год. 23.11.2021 року, і з цього часу він знаходився у ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Під час перебування у відділі поліції поліцейські погрожували йому, вимагали гроші, морально здійснювали тиск та вимагали від нього визнання своєї вину у грабежі. Крім того, знущалися над ним: не давали води, продуктів харчування , не пускали до туалету, двічі вдарили у грудну клітину.

Суд, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 , у порядку ст.206 КПК України 08.11.2022 року та 13.04.2023 року направляв до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі заяву останнього про вчинення працівниками поліції правопорушень під час його затримання разом із копіями матеріалів кримінального провадження (протоколом затримання, заяви обвинуваченого, аудіо запис судового засідання від 12.04.2023 року) з метою перевірки версії обвинуваченого (т.2 а.с.106, т.3).

Листом від 02.05.2023 року заступник керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_35 відповів суду, що аналогічне клопотання та заява ОСОБА_8 розглядалася вже працівниками ДБР і було прийнято рішення про її направлення до ГУНП в Запорізькій області для проведення службового розслідування;

- висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №1470-21 від 17.12.2021 року, згідно якого середня ринкова вартість мобільного телефону марки «Sumsung G350» у корпусі білого кольору, задня кришка чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у робочому стані на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме: 23.11.2021 року складала 283 грн.

Вказані процесуальні документи, на думку суду, безпосередньо не вказують на винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, проте дають підстави для висновку про дотримання слідчими належної процедури внесення відомостей до ЄРДР, встановлення вартості викраденого майна та затримання обвинуваченого ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Суд погоджується із окремими доводами сторони захисту щодо визнання певних даних, отриманих під час проведення окремих слідчих дій, недопустимими доказами.

Так, 23.11.2021 року у період часу з 20 год. 57 хв. по 21 год. 07 хв. слідчий ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 провела пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_13 . Вказані слідча дія проводилася за участі трьох статистів і обвинуваченого ОСОБА_10 та фіксувалася на відеокамеру. За її результатами слідчим було складено відповідний протокол та до нього долученого відеозапис як додаток до вказаного процесуального документу (т.2 а.с. 78-82).

Під час дослідження зазначеного відеозапису було встановлено, що ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка скоїла відносно нього злочин. Водночас, на думку суду, вказана слідча дія була проведена з процесуальними порушеннями, які суттєво впливають на оцінку отриманих даних як допустимих доказів, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

У протоколі пред`явлення для впізнання слідчий вказав показання потерпілого щодо обставин скоєння кримінального правопорушення, а також прикмети осіб, які його скоїли. Водночас, ці дані (по своєму обсягу та деталізації) не співпадають з показаннями ОСОБА_13 , зафіксовані на відеозаписі. Тобто, фактично у протоколі пред`явлення особи для впізнання зазначена та інформація, яка не була вказана потерпілим під час проведення цієї слідчої дії.

Також, частина 1 ст.228 КПК України забороняє попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Вказана вимога закону пояснюється врахуванням властивостей людської психіки, оскільки краще запам`ятовується і відтворюється той образ людини, що сприйнятий пізніше.

Водночас, як було встановлено під час судового розгляду працівники УПП в Запорізькій області, які зупинили ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , сфотографували їх та цей фотознімок відразу був пред`явлений потерпілому іншими поліцейськими, тобто фактично ОСОБА_13 після скоєння відносно нього злочину вже бачив по фотознімках обвинувачених.

Відповідно до ч.2 ст.228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

ОСОБА_10 пред`являли для впізнання серед інших трьох чоловіків та він зайняв місце і взяв аркуш паперу з №4. Водночас, чоловік під №2 ОСОБА_36 був явно старшим за віком за обвинуваченого, а саме: 1950 року народження, а ОСОБА_10 1979 року народження, тобто на 29 років. Чоловік №3 ( ОСОБА_37 ) мав різкі відмінності з обвинуваченим у своїй статурі. Чоловік №1 під час впізнання взагалі не зняв медичну маску, тобто його частина обличчя не була видна потерпілому, в той же час ОСОБА_10 був без маски. Крім того, у ОСОБА_10 єдиного серед осіб, яких впізнавав потерпілий на руках були кайданки.

Також, 23.11.2021 року у період часу з 20 год. 02 хв. по 20 год. 10 хв. слідчий ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 провела аналогічну слідчу дію за участі в ній обвинуваченого ОСОБА_8 . Пред`явлення особи для впізнання проводилася за участі трьох статистів (крім обвинуваченого) та фіксувалася на відеокамеру. За її результатами слідчим було складено відповідний протокол та до нього долученого відеозапис (т.2 а.с. 83-87).

ОСОБА_13 під час цієї слідчої дії впізнав ОСОБА_38 як особу, яка скоїла відносно нього злочин. Водночас, на думку суду, це пред`явлення для впізнання також було проведено із процесуальними порушеннями.

У протоколі пред`явлення для впізнання слідчий вказала показання потерпілого, які фактично він не надавав під час проведення цієї слідчої дії.

Крім того, потерпілий ОСОБА_13 під час пред`явлення особи для впізнання зазначив, що ОСОБА_8 він вже бачив у кабінеті у відділі поліції перед цим. Такі ж самі показання він надав і під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

20.01.2022 року слідчим ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 був проведений слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_13 , який фіксувався на відеокамеру.

На 14 хв. 55 сек. відеозапису усі учасники слідчої дії підійшли до автовокзалу по пр. Соборному у м. Запоріжжі, де зупинилися перед його входом. Потерпілий пояснив, що він 23.11.2021 року разом із чоловіком у червоній куртці вживали алкогольні напої у самому приміщенні автовокзалу. Після чого, потерпілий разом із особою, яка здійснювала відеозапис, зайшли у приміщення автовокзалу, де ОСОБА_13 дав певні показання та зазначив, де саме вони вживали алкогольні напої. Слідчий у цей же час не направилася за потерпілим, а залишилася стояти перед входом у приміщення автовокзалу разом із понятими і це чітко вбачається з відеозапису (16 хв. 50 сек).

Крім того, особа, яка здійснювала відеозапис, неодноразово під час слідчого експерименту задавала питання потерпілому.

Отже, на думку суду, слідчий експеримент проводився частково без участі понятих та без слідчого.

Суд за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 допитав як свідка ОСОБА_39 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_13 , але детально щодо обставин його проведення він не згадав, так як пройшло з того часу багато часу і в аналогічних слідчих діях він приймає участь по 2-3 рази на тиждень за проханням працівників поліції. Іншого понятого, який був присутнім під час проведення слідчого експерименту, він також знає це ОСОБА_40 , але останній помер у жовтні 2022 року. Вказані відомості підтверджуються відповіддю начальника Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т.2 а.с. 233).

Згідно з ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, вважаю, що дані отримані під час пред`явлення обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 для впізнання та слідчого експерименту за участі потерпілого, є недопустимими доказами, оскільки вони отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону, отже не можуть бути використані для прийняття процесуального рішення, а суд не може на них посилатись при ухваленні вироку.

Під час судового розгляду також був досліджений відеозапис з камери відеоспостереження «Безпечне місто», розташованій по пр. Соборному, 20 у м. Запоріжжі (т.2 а.с.88-90). На вказаному відеозаписі вбачається рух двох чоловіків, а також чоловіка та ймовірно жінки. Водночас, обличчя цих чоловіків знаходиться на такій відстані від відеокамери, що неможливо категорично дійти до висновку, що це саме ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які також після дослідження цього відеозапису заперечили, що це відеокамера зафіксувала саме їх.

За таких обставин вважаю, що дані, отримані під час дослідження вказаного відеозаписує, не можуть бути належними доказами у розумінні вимог ст.85 КПК України, тому їх суд відкидає.

Судом також перевірялися доводи та версії обвинувачених і їх захисників, висунутих на виправдування останнього, але вони не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

Щодо версії обвинувачених, згідно якої вони не причетні до вказаного злочину відносно ОСОБА_13 , так як фактично з 14-00 год. 23.11.2021 року вже знаходилися у ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, а повідомлення про скоєний злочин від потерпілого надійшло тільки о 14 год. 54 хв., то суд до неї відноситься критично, виходячи з такого.

Так, дійсно відповідно до даних рапорту 23.11.2021 року о 14 год. 54 хв. зі служби «102» надійшло повідомлення, але воно стосувалося даних про доставлення каретою «швидкої» допомоги потерпілого до 5 міської лікарні ОСОБА_13 , про отримання останнім тілесних ушкоджень, їх локалізацію і кількість (т.1 а.с. 188) і не було першим повідомленням про вчинений злочин.

Часом скоєння кримінального правопорушення, вважаю є: приблизно 13 год. 15 хв. 23.11.2021 року. Це підтверджується даними рапорту, в якому вказано, що 23.11.2021 року о 13 год. 26 хв. 24 сек. - на пульт №30, а у подальшому - о 13 год. 27 хв. зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.20 (центральний автовокзал), хвилин 5-10 потому побили товариша, забрали документи на будинок, мобільний телефон (т.1 а.с. 187).

Таким чином, про подію повідомив свідок ОСОБА_24 о 13 год. 26 хв. 24 сек., який перебував у приміщенні автовокзалу, а потерпілому з безпосереднього місця вчинення кримінального правопорушення необхідний був певний час, щоб дійти до вокзалу та повідомити про обставини злочину вказаному свідку.

Тобто, судом встановлено, що кримінальне правопорушення було скоєно 23.11.2021 року, приблизно о 13 год. 15 хв.

Потерпілий ОСОБА_13 у період з 13 год. 20 хв. до 13 год. 26 хв. перейшов з безпосереднього місця скоєння кримінального до приміщення автовокзалу, де надав відомості свідку ОСОБА_24 , який о 13 год. 26 хв. повідомив про злочин на лінію «102».

Приблизно о 13 год. 20 хв. обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 направилися у бік ринка «Анголенка», який знаходиться неподалік від безпосереднього місця скоєння злочину, де продали свідку ОСОБА_23 мобільний телефон, що належав потерпілому ОСОБА_13 .

О 13 год. 50 хв. працівники УПП в Запорізькій області ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зупинили по вул. Поштовій (неподалік від трамвайних ліній), нижче проспекту Соборного у районі ринка «Анголенко» обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яких сфотографували та передали вказаний знімок керівнику працівника поліції ОСОБА_18 , який у свою чергу о 13 год. 53 хв. фотознімок надіслав останньому.

Таким чином, фактично у обвинувачених був час, приблизно з 13 год. 20 хв. до 13 год. 50 хв. пройти шлях від місця скоєння злочину, через ринок «Анголенко» до вул. Поштовій у м. Запоріжжі 23.11.2021 року. Вказаний час та пересування обвинувачених підтверджується показаннями потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом, і аналіз яких був наданий вище.

Щодо доводів обвинувачених про неправдиві показання потерпілого.

Суд приймає як належні, допустимі докази показання ОСОБА_13 , надані останнім під час судового розгляду.

З приводу неправдивих відомостей, наданих потерпілим під час заповнення протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, в якому ОСОБА_13 просить притягнути до відповідальності одного чоловіка, який 23.11.2021 року, близько 12-00 год. біля автовокзалу у м. Запоріжжі наніс йому тілесні ушкодження та відкрито забрав чоловічу сумку з документами і мобільний телефон (т.1 а.с.189), суд приймає до уваги, що вказана заява була написане не особисто потерпілим, а працівником поліції. Зазначений протокол ОСОБА_13 лише був підписаний. Крім того, суд враховує стан здоров`я та за яких обставин був підписаний цей протокол, а саме: у лікарні, де на той час знаходився потерпілий, отримання ним тілесних ушкоджень у т.ч. по голові, а також наявність у нього інвалідності 2 групи. Дані, вказані у зазначеному протоколі, суд вважає такими, що повідомлені та зафіксовані за певних об`єктивних обставин, які суттєво вплинули на їх повноту. Ці дані, на думку суду, у жодному разі не свідчать про надання потерпілим неправдивого повідомлення про вчинення злочину.

Відповідно до даних, наданих 13.01.2023 року директором КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_41 , потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вперше звернувся до лікаря у 1996 році, неодноразово (більше 10 разів) перебував на стаціонарному лікуванні. Востаннє з 20.09.2022 року по 10.10.2022 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки (т.2 а.с. 227).

Під час аналізу показань потерпілого, суд врахував особливості здоров`я ОСОБА_13 . Саме ті показання, які надавав потерпілий під час судового розгляду, суд оцінив та дійшов до висновку про їх допустимість.

Погоджуюсь зі стороною захисту, що ОСОБА_13 давав під час досудового розслідування та судового розгляду показання, частина яких відрізнялися у деталях.

Водночас, у суду відсутні сумніви щодо основних обставин, які повідомив потерпілий, а саме: ОСОБА_13 чітко впізнає ОСОБА_10 та ОСОБА_8 як осіб, які скоїли відносно нього злочин; пояснив про кількість та локалізацію ударів, що йому нанесли; детально зазначив про речі, які у нього були викрадені.

Потерпілий соціально адаптований, відносно нього не приймалися рішення про його недієздатність, тому вважаю, що ОСОБА_13 має можливість сприймати реально обставини та правильно їх розуміти.

Показання, які надали суду обвинувачені на свій захист, що вони між собою не були знайомі і фактично один одного вперше побачили у відділі поліції вже після їхнього нібито окремого затримання, повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який зазначив, що кримінальне правопорушення відносно нього скоїли спільно двоє обвинувачених. Також, свідки працівники поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пояснили суду, що 23.11.2021 року вони по вул. Поштовій у м. Запоріжжі затримали двох обвинувачених разом. Ці показання підтвердили і працівники поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які після того як відправили потерпілого до лікарні каретою «швидкої» допомоги, підїхали до місця затримання підозрюваних і побачили разом ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Крім того, суд звертає увагу, що 23.11.2021 року під час затримання у порядку ст.208 КПК України на відеозаписі, дослідженому під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_10 запитує слідчого, де знаходиться інший чоловік, а саме: ОСОБА_8 , чи він затриманий працівниками поліції. Це підтверджується, що обвинувачені до їхнього затримання були знайомі між собою.

Таким чином, повністю спростовуються показання обвинувачених, що вони познайомилися один з одним лише 25.11.2021 року у відділі поліції.

Що стосується такої кваліфікуючої ознаки як «за попередньою змовою групою осіб», то суд вважає її доведеної під час судового розгляду показаннями потерпілого, який зазначив про спільність дій обвинувачених при скоєнні кримінального правопорушення.

З обвинувачення суд виключає завдання трьох ударів потерпілому, внаслідок чого ОСОБА_13 впав, так як останній вказані обставини під час свого допиту у суді не підтвердив.

Здійснення удару по ногам потерпілого палкою та підніжку, після чого впав потерпілий а також 2-3 ударів, коли ОСОБА_13 вже лежав на землі, виходячи з показань останнього під час судового розгляду, суд не включає до обвинувачення, так як в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення такі дії слідчим не зазначені, а суд розглядає лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, а саме: судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, суд з обвинувачення виключив ті предмети та речі, про викрадення яких потерпілий не вказав у своєму допиту під час судового розгляду, тобто вказано лише майно, про яке зазначив ОСОБА_13 .

Зазначені зміни (певні виключення) у формулюванні обвинувачення не погіршили становище обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , тому вважаю, що суд має право у такому разі вийти за межі обвинувачення.

Також, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебували у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, вважаю, що даний факт не був підтверджений під час судового розгляду, так як відсутні належні медичні документи з цього приводу та інші докази, на підставі яких можливо б було достовірно встановити у обвинувачених такий стан. За цих обставин, на думку суду, необхідно виключити з формулювання обвинувачення факт про перебування ОСОБА_10 і ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_42 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 і ОСОБА_42 , відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.67 КК України є вчинення кримінального порушення щодо особи з інвалідністю. На думку суду особливість здоров`я потерпілого неможливо не помітити під час знайомства та спілкування з ОСОБА_13 . На підтвердження того, що ОСОБА_8 і ОСОБА_10 розуміли, що потерпілий є особою з інвалідністю суд враховує показання свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що зупинені чоловіки (обвинувачені) повідомили, що жодних протиправних дій відносно ОСОБА_13 не здійснювали, так як останній є особою з інвалідністю.

Крім того, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_42 , відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.67 КК України, є рецидив злочинів, враховуючи, що останній був раніше судимий не тільки за корисливі майнові злочини, але й за ч.2 ст.296 КК України, судимість за яку не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Також, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_10 зазначено ще таку обтяжуючу покарання обставину як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказану обставину суд виключив із формулювання обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_10 через недоведеність під час судового розгляду, тому вважаю, за цих підстав виключити її і з обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_8 і ОСОБА_10 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, враховую ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 і ОСОБА_10 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (скоєння злочину із застосування фізичного насильства).

Також, враховую особи обвинувачених:

- ОСОБА_8 : неодноразово (шість разів) судимий за скоєння умисних у т.ч. корисливих злочинів (останній раз звільнився з місць позбавлення волі лише 29.10.2021 року, тобто менше, ніж за 1 місяць до скоєння злочину), має постійне місце мешкання та реєстрації, не одружений, не має на утриманні жодних осіб, працював неофіційно будівельником, його вік та здоров`я (має хронічні захворювання: посттравматична епілепсія з генералізованими нападами, посттравматична люмбалгія; хронічний гепатит С; остеохондроз хребта; легка розумова відсталість, т.1 а.с. 71, т.2 а.с.67, 112, 116).

Судом за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 23.11.2022 року призначалася судово-психіатрична експертиза відносно останнього, але не була проведена через категоричну відмову обвинуваченого спілкуватися з експертами (т.3, а.с.61);

- ОСОБА_10 : раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працював неофіційно будівельником, його вік та здоров`я.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Враховуючи особистість ОСОБА_8 і ОСОБА_43 , конкретні обставини кримінального провадження, відсутність пом`якшуючих та наявність у ОСОБА_8 обтяжуючої обставини покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинувачених можливо лише в умовах ізоляції їх від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_8 та ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченим такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

З урахуванням відсутності виняткових обставин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ч.3 ст.377 КПК України та вважає за необхідне залишити запобіжний захід ОСОБА_8 і ОСОБА_10 тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Також, на думку суду, обвинуваченим необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 раніше також був судимий:

- 13.03.1995 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.141 КК України (редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 02.04.1998 року Жовтневим районним судом м. Полтави за ч.2 ст.141 КК України (редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. Звільнився 20.09.2000 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 1 місяці 2 дні.

Водночас, враховуючи вимоги п.п. 5,6 ч.1, ч.3 ст.55 КК України (редакції 1960 року), вважаю, що ОСОБА_10 не має вказаних судимостей.

Також, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_10 судимий:

- 25.07.2006 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 800 грн.;

- 14.03.2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнився 21.10.2011 року умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 18 днів.

Водночас, враховуючи вимоги п.п. 5,8 ч.1 ст.89, ч.3 ст.90 КК України, вважаю, що ОСОБА_10 також не має і цих судимостей. Тобто, ОСОБА_10 на момент скоєння кримінального правопорушення, на думку суду, був не судимою особою.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 27.05.2004 року був засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.204 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік. Враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.89 КК України, вважаю, що останній не має вказаної судимості.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 686 грн. 44 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (Актом здачі-приймання висновку експерта №1470-21 від 17.12.2021 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зазначених витрат на користь держави у рівних частках.

Постановами слідчого СВ ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 23.11.2021 року та 24.11.2021 року DVD-диск «НР» з відеозаписом з камер спостережень та мобільний телефон «Samsung», у корпусі білого кольору було визнано речовими доказами.

Відповідно до п.п 5,7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю); документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Отже, враховуючи, що на оптичному DVD накопичувачу (диску) з відеозаписами міститься інформація, що стосується скоєного кримінального правопорушення, тому він є документом, що необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження, а викрадений у потерпілого мобільний телефон підлягає поверненню останньому.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту слідчим ОСОБА_14 07.07.2021 року приймалася ухвала про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_44 постановив ухвалу про арешт майна 07.07.2021 року. Водночас, вважаю, що вказані відомості є помилковими, так як жодних процесуальних документів, які б підтверджували визнання інших предметів речовими доказами (крім тих, що вказані вище) та накладення арешту прокурором під час судового розгляду надано не було.

У кримінальному провадженні цивільний позов відсутній.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 23.11.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Залишити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_10 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з 23.11.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Залишити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- DVD-диск «НР» з відеозаписом з камер спостережень системи «Безпечне місто», що зберігається у матеріалах кримінального провадження (судових) залишити зберігати у цих матеріалах (т.2 а.с. 91);

- мобільний телефон «Samsung», у корпусі білого кольору, задня панель чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_13 залишити останньому (т.2 а.с. 105).

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 343 (триста сорок три) грн. 22 коп. за залучення експерта на проведення товарознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 343 (триста сорок три) грн. 22 коп. за залучення експерта на проведення товарознавчої експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору та захисникам.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні під час його оголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1