Справа № 629/3243/17
Провадження № 1-кп/632/7/23
ОКРЕМА ДУМКА СУДДІ
Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1
на вирок від15 вересня 2023 р.
15 вересня 2023 року місто Первомайський
Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. ст. 49, 74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного йому за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом із цим зазначеним вироком зараховано у строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_2 під вартою з 26 вересня 2014 року по 28 вересня 2014 року, з 10 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року та з 15 травня 2015 року по 15 січня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року ухвалено рахувати час знаходження під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та вважати ОСОБА_2 таким, що на момент ухвалення вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області відбув покарання повністю.

Загалом поділяючи мотиви та висновки, викладені в ухваленому судом вироку, вважаю за необхідне висловити заперечення та викласти відповідне правове обґрунтування своєї позиції щодо призначеного судом покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини справі в їх сукупності, а також дані про особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути визначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно із роз`ясненнями, закріпленими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень Закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. Визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого.

Під час судових дебатів прокурор прохав призначити ОСОБА_2 з ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим, окрім іншого, у тому, що він у період з 11 вересня 2014 року по 17 березня 2015 року вчинив ряд таємних викрадень чужого майна (крадіжок), поєднаних з проникненням як у житло, так і сховище, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, зокрема: майна ОСОБА_3 , заподіявши останньому матеріального збитку на загальну суму 6089 гривень 01 коп.; майна ОСОБА_4 , заподіявши останній матеріального збитку на загальну суму 10331 гривня 83 коп.; майна ОСОБА_5 , заподіявши останньому матеріального збитку на загальну суму 47695 гривень 15 коп.; майна ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріального збитку на загальну суму 15921 гривня 85 коп.; майна ОСОБА_7 , заподіявши останньому матеріального збитку на загальну суму 4925 гривень; майна ОСОБА_8 , заподіявши останній матеріального збитку на загальну суму 16495 гривень; майна ОСОБА_9 , заподіявши останньому матеріальну шкоду в розмірі 12500 гривень.

Зазначені дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: 1) поєднане з проникненням у житло, інше сховище; 2) вчинене повторно; 3) за попередньою змовою групою осіб.

При визначенні міри покарання колегією суддів враховано те, що ОСОБА_2 в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, на утриманні має дружину, яка є особою з інвалідністю другої групи, обставину, яка пом`якшує покарання (щире каяття), відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На моє переконання, призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, колегія суддів не у повній мірі врахувала ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та його суспільну небезпечність.

Так, вчинені ОСОБА_2 кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

ОСОБА_2 вчинив ряд кримінальних правопорушень - сім умисних злочинів проти власності, суспільна небезпечність яких полягає в посяганні на суспільні відносини власності, які є одними з найбільш важливих для людини у сфері її життя, додатковим об`єктом посягання у яких є конституційне право на недоторканість житла та іншого володіння особи.

Разом із викладеним, при призначенні покарання суд має враховувати особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, поведінку обвинуваченого, наявність/відсутність у нього каяття.

Так, ОСОБА_2 , будучи особою, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, у тому числі як тяжких, так і особливо тяжких, знову вчинив ряд кримінальних правопорушень проти власності.

Під час судового розгляду ОСОБА_2 дійсно заявив про своє щире каяття у вчиненому, однак протягом строку судового розгляду даного кримінального провадження - майже восьми років, не вжив жодних заходів для відшкодування завданої потерпілим шкоди.

Із досудової доповіді щодо ОСОБА_2 від 09 червня 2023 року вбачається, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високі.

Виправлення особи без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства (в тому числі для окремих осіб).

Зазначене вище характеризує ОСОБА_2 як небезпечну для суспільства особу, схильну до вчинення злочинів проти власності.

Крім того, на мою думку, є сумнівним той факт, що ОСОБА_2 утримує свою дружину, яка є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, оскільки суду не надано доказів того, що обвинувачений працює, або займається будь-яким із видів трудової діяльності.

Як вже зазначалося раніше, санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

З огляду на викладене, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік і задовільний стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання, суспільну небезпечність вчинених ним злочинів проти власності, а також особливу цінність суспільних відносин, які зазнали посягання внаслідок кримінальних протиправних дій обвинуваченого та яким була завдана шкода, внаслідок вчинення злочинів, розміри заподіяної майнової шкоди потерпілим, вважаю, що виправлення ОСОБА_2 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому справедливим, необхідним й достатнім для нього за ч. 3 ст. 185 КК України є покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців, яке є таким, що відповідало б ступеню тяжкості вчинених кримінальних протиправних діянь та особі винного, а також повною мірою сприяло б реалізації цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суддя ОСОБА_1