Справа № 132/1960/23
Провадження №1-кп/132/314/23
Вирок

Іменем України

18 липня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 від 24 квітня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, вдови, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої особи ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_8 24.04.2023 року близько 08год.30хв. керувала технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », спрямовуючи його рух по головній дорозі: вулиця Центральна в селі Дружелюбівка Хмільницького району Вінницької області. Під час керування вказаним автомобілем ОСОБА_8 виїхала на заокруглення і виїзд на міст по вулиці Центральній в селі Дружелюбівка Хмільницького району Вінницької області, при цьому з урахуванням дорожніх умов не обрала безпечної швидкості руху, щоб контролювати рух керованого нею транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустила виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги та скоїла наїзд на відбійник, розташований по правому краю мосту відносно її руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 » - ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, де ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19год.30хв. померла. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 38 від 25.05.2023 року, у ОСОБА_10 виявлена сполучна травма тіла: закрита тупа травма грудей переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, з крововиливами в місцях переломів, поперечний перелом грудини у верхній третині; відкритий перелом нижньої третини тіла лівої стегневої кістки зі зміщенням відламків; закритий перелом дистального відділу правої променевої кістки зі зміщенням відламків; забійно-рвані рани лівого стегна; синець та садно правої верхньої кінцівки. Сполучна травма тіла у ОСОБА_9 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/102-23/8820-ІТ від 17.05.2023 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 » - ОСОБА_8 , з технічної точки зору, мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 » - ОСОБА_8 , вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_8 за вищевказаних обставин порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». Порушення водієм ОСОБА_8 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_11 .

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, та пояснила, що дійсно 24.04.2023 року близько 08год.30хв. вона керувала автомобілем марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », в салоні якого перебувала її мати ОСОБА_9 , та рухалась по головній дорозі: вулиці Центральній в селі Дружелюбівка. Під час керування автомобілем та виїздом на заокруглення і виїздом на міст, не обравши безпечної швидкості руху, допустила виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги, та скоїла наїзд на відбійник, розташований по правому краю мосту. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мати ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікарні.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачена ОСОБА_8 є її рідною сестрою, а загибла ОСОБА_9 , її рідною матір`ю. Так, дійсно, 24.04.2023 року близько 08год.30хв. сестра ОСОБА_8 на своєму автомобілі марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », перевозила матір ОСОБА_9 , та не обравши безпечної швидкості руху, допустила виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги, та скоїла наїзд на відбійник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх мати ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікарні. Просить суд сестру ОСОБА_8 суворо не карати та не позбавляти її права керування транспортними засобами.

Враховуючи те, що обвинувачена не оспорювала фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а її дії за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити засуджену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області (паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 23.05.2000 року Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області), є вдовою, досягнула пенсійного віку та є отримувачем пенсії за віком.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 25.05.2023 року, ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась та судимостей не має.

За довідкою-характеристикою, виданою 24.05.2023 року начальником Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Київська» ОСОБА_13 , ОСОБА_8 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання, зі слів мешканців будинку, скарг та нарікань на неї не надходило. Компрометуючі матеріали відсутні.

Як слідує з довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради від 24.05.2023 року за вих.№ 1660, та довідки Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І.Ющенка» Вінницької обласної ради від 29.05.2023 року за вих.№ 29/4037, ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , що передбачена статтею 66 КК України, є щире каяття.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 : вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; похилий вік цієї особи; щире каяття; позитивна характеристика за місцем проживання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

За правилами статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поклавши на засудженого обов`язок, передбачений п.4 ч.1 ст.76 КК України, суд не встановлює періодичність та дні проведення реєстрації; відповідно до ч.3 ст.13 КВК України вирішення цього питання віднесено до компетенції кримінально-виконавчих інспекцій. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченої, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

За роз`ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Наведене свідчить про те, що рішення суду щодо застосування чи не застосування додаткового покарання повинно бути належним чином мотивовано у вироку.

Позиція потерпілої ОСОБА_12 щодо призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, не є визначальною з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наслідків, що настали у результаті його вчинення.

Наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , позитивні дані про її особу, слугували підставою для призначення судом основного покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, проте ці обставини не свідчать про неможливість застосування додаткового покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та його наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , що вказує на небезпечність обвинуваченої, як водія під час керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що не призначення ОСОБА_8 за таких обставин додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде свідчити про не дотримання судом загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення та допущення неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Використання ОСОБА_8 транспортного засобу для задоволення своїх особистих потреб, пов`язаних зокрема із пересуванням, не може бути безумовною підставою для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху України значно перевищує особисті інтереси ОСОБА_8 .

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 24.04.2023 року, переданий на спеціальний майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 26.04.2023 року у справі № 132/1283/23, на автомобіль марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 26.04.2023 року у справі № 132/1283/23.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування призначалися та проводилися експерті дослідження, розмір витрат на які становить: згідно висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8790-ІТ у розмірі 1673грн.00коп., та висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8820-ІТ у розмірі 1195грн.00коп., а всього 2868грн.00коп.

З урахуванням цього, витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8790-ІТ у розмірі 1673грн.00коп., та висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8820-ІТ у розмірі 1195грн.00коп., а всього 2868грн.00коп., підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченої в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_16 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 18 липня 2023 року.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 », який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 24.04.2023 року, переданий на спеціальний майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 26.04.2023 року у справі № 132/1283/23, на автомобіль марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_1 » - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8790-ІТ у розмірі 1673грн.00коп., та висновку експерта від 17.05.2023 року № СЕ-19/102-23/8820-ІТ у розмірі 1195грн.00коп., а всього 2868грн.00коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженій, що вона має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженій та прокурору.

Суддя