КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000402 стосовно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнухине Перевальського району Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 21.12.1999 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.81 КК України (1960р.) до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 25.10.2002 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 18.09.2006р. року по відбуттю строку покарання;

- 29.05.2007 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 13.10.2008р. по відбуттю строку покарання;

- 04.06.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 20.03.2014 року по відбуттю строку покарання;

- 20.11.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу;

- 12.07.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 , ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився по відбуттю строку покарання 27.12.2019 року;

- 12.10.2020 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 10.05.2022 року по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк покарання вирішено обчислювати з 28 лютого 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 31.01.2023р. приблизно о 16 год. 09 хв., ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину «Sinsay», що розташований в ТРЦ «Проспект» за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 1-В, взяв з полиці магазину товар, а саме, дві пари жіночих кросівок білого кольору (артикул 8591f-00x-37), вартістю 679 грн. 20 коп. за кожну пару, загальною вартістю 1358 грн. 40 коп., що належить Дочірньому підприємству «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», після чого заховав даний товар до рюкзака, який мав при собі.

Продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 утримуючи вищевказане майно при собі, не маючи наміру розраховуватись за нього, вийшов за межі магазину, не розрахувавшись за товар, тим самим, намагався повторно таємно викрасти вказане майно в умовах воєнного стану, що належить Дочірньому підприємству «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», тобто, виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками магазину.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочину та особі засадженого внаслідок суворості, застосувати до нього положення ст. 69 КК України як пом`якшуючі обставини та положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок стосовно нього є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, неправильним тлумаченням КК України та кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, а також у зв`язку із невідповідністю принципу достатності покарання для виправлення винного.

При цьому вказує, що викрадення речей в умовах воєнного стану поза межами поля бою створює склад загальнокримінального злочину. Обов`язковою ознакою складу злочину є місце його скоєння. Районом воєнних дій та воєнного стану вважається частина території, на якій певні угрупування військ ведуть воєнні дії, у зв`язку з чим на цій території не діють цивільні органи державної влади, а повнота влади належить військовому командуванню. Отже, якщо вказані злочинні дії скоєно проти осіб, які мешкають поза межами районну воєнних дій, то вони повинні кваліфікуватись за ч. 2 ст. 185 КК України.

Також наголошує, що неодноразово пожалкував про скоєне та проявив щиросердне розкаяння, а посилання суду на те, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини не може братись до уваги при призначенні покарання, оскільки такі висновки являються порушенням презумпції невинуватості. Сам факт наявності інших кримінальних проваджень стосовно нього не може свідчити про винуватість останнього у вчиненні інших злочинів.

Вважає, що з урахуванням характеризуючих даних, наявності пом`якшуючої обставини та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України або із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання ніж передбачено законом.

Отже, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, апелянт вважає, що в даному випадку призначення йому менш суворого виду покарання із правильною кваліфікацією частини статті буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження за № 0000402 та доводи в обгрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочин, підтвердив фактичні обставини, кількість та вартість майна, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом було з"ясовано чи правильно обвинувачений та інші учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також роз"яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ні обвинуваченим, ні прокурором не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, апеляційним судом не перевіряються.

Отже доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам, який вважає, що викрадення речей в умовах воєнного стану поза межами поля бою не утворює склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а тому його дії слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, а також наявності підстав для застосування стосовно нього положень, передбачених ст. 75 КК України або ст. 69 КК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

При призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, належним чином врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, дані, що характеризують його особу, який раніше судимий, не працює, його сімейний стан, щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом"якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає як ступеню тяжкості, так і його особі, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо суворості призначеного йому покарання є безпідставними.

Обставин, які б свідчили про наявність достатніх підстав для застосування як положень ст. 69, так і положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, про що також ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, призначене обвинуваченому покарання необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і підстав для пом"якшення призначеного йому покарання, про що ставиться питання у поданій ним апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії копії ухвали.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3