УХВАЛА

21 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 575/543/19

провадження № 51-3990 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 січня 2022 року щодо нього,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою на вказане судове рішення, до якої долучено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування клопотання зазначає, що у межах строку на касаційне оскарження він перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, та відповідно під дією лікарських засобів, про що у медичній установі є відповідна документацію, яку просить витребувати. Посилається на відсутність побачень зі своїм захисником протягом строку на касаційне оскарження з метою отримання консультацій для написання касаційної скарги, надання йому некваліфікованої правової допомоги та неподання скарги захисником у його інтересах. Окрім цього вказує, що у той період на території Сумської області велись бойові дії, а область була під окупацією. З огляду на наведене просить поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження.

Дослідивши доводи клопотання, долучену копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку,що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як слідує із матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_4 на час постановлення ухвали апеляційного суду тримався під вартою, копію оскаржуваної ухвали отримав 08 лютого 2022 року, що підтверджується інформацією наданою ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у відповідь на запит суду. Таким чином, останнім днем строку на касаційне оскарження було 09 травня 2022 року (понеділок, робочий день).

Однак, з даною касаційною скаргою засуджений звернувся лише 17 липня 2023 року (згідно дати підписання), тобто поза межами строку касаційного оскарження, при цьому просить поновити йому пропущений строк.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

При вирішенні питання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску засудженим строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із наступного.

Ухвалою апеляційного суду учасникам судового провадження, зокрема, і засудженому ОСОБА_4 було роз`яснено порядок та строк його оскарження.

З касаційною скаргою засуджений вперше звернувся до Суду лише

21 червня 2023 року, тобто більш ніж через 1 рік та 1 місяць після завершення строку на касаційне оскарження, яку ухвалою від 05 липня 2023 року повернуто у зв`язку із пропуском строку на касаційне оскарження та відсутністю підстав для його поновлення.

При цьому, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить будь-яких обставин, у розумінні статті 117 КПК України, які б не залежали від його волевиявлення, та були б пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися з касаційною скаргою.

При вирішенні питання про поновлення строку колегія суддів враховує, наступне:

- тримісячний строк на касаційне оскарження судового рішення є досить тривалим та достатнім, щоб зацікавлена особа могла реалізувати своє право на касаційне оскарження;

- засуджений звернувся до Верховного Суду з цією касаційною скаргою більш ніж через 1 рік 6 місяців після проголошення оскаржуваної ухвали та через 1 рік 2 місяць по завершенню строку на касаційне оскарження,

- клопотання не містить жодних аргументів та їх документального підтвердження про вжиття засудженим будь-яких розумних заходів для того щоб реалізувати своє право на касаційне оскарження в межах процесуального строку або як найшвидше після його завершення.

Разом з тим, Верховний Суд не може визнати поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження посилання засудженого на обставини його лікування, оскільки такі причини є абстрактними, оскільки не містять конкретних даних ані про періоди хвороби (у межах строку на касаційне оскарження чи поза такими), ані про його захворювання (що може слугувати підтвердженням фізичної не здатності підготувати скаргу), при цьому для доведення вказаних обставин засуджений не надав жодних доказів, а суд не наділений повноваженнями збирати дану інформацію, оскільки таким чином порушується принцип рівності сторін.

Також не можна визнати поважними причинами пропуску строку посилання засудженого на відсутність у нього зустрічей із адвокатом, його неналежний захист та неподання останнім касаційної скарги в його інтересах, з огляду на таке: по-перше, засуджений є окремим суб`єктом кримінального процесу, наділений самостійним правом на касаційне оскарження судового рішення незалежно від його оскарження чи не оскарження захисником; по-друге, засуджений не наводить обставин, які завадили йому звернутися до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для залучення іншого захисника, у разі відсутності зустрічей із наявним захисником чи неналежним здійсненням захисту останнім.

Не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження і посилання засудженого на ведення на території Сумської області бойових дій та окупацію області, з огляду на те, що за загальновідомими даними окупація Сумської області припинена в квітні 2022 року, тобто до завершення строку на касаційне оскарження. Водночас, у клопотанні не наведено аргументів, яким чином вказана обставина стала на заваді реалізації права ОСОБА_4 на касаційне оскарження, з огляду на його перебування в цей час в установі виконання покарань закритого типу.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому, оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Сумського апеляційного суду від 19 січня 2022 року щодо нього, касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3