Справа № 192/856/23
Провадження № 1-в/192/110/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Шалгінського, Джезказганської області, Казахстан, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_5

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 01.04.2019 року

Кінець строку: 01.07.2023 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення на підставі того, що він працює, має 9 заохочень, а тому вважає, що довів своє виправлення. У судовому засіданні своє клопотання підтримав.

Представник адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що з моменту набрання законної сили ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні подання Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 не минув строк, встановлений ч. 7 ст. 539 КПК України.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21», прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» знаходиться з 31 жовтня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований днювальним відділення СПС установи, а у вільний від роботи час займається плетінням сіток для потреб ЗСУ.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується позитивно.

З довідки про заохочення та стягнення з`ясовано, що на даний період часу ОСОБА_3 має 9 заохочень, з яких сім за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього в 2021 році та два в 2022 році. В 2019-2020 роках ОСОБА_3 заохочень не мав. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні в засудженого заохочення застосовані лише протягом останніх фактично двох років, а тому не є систематичними, оскільки суд враховує ставлення засудженого до праці за весь період відбування покарання.

З довідки про заохочення та стягнення з`ясовано, що на даний період часу ОСОБА_3 має 3 стягнення, останнє з яких було застосовано до нього 01 липня 2020 року, що свідчить про відсутність такої риси, як неухильне додержування правил поведінки, які передбачені для засуджених.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з того, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо і лише перед зверненням до суду з клопотанням став мати позивну характеристику.

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, яке міститься в особі справі засудженого, ОСОБА_3 має лише середній рівень такого ризику, що свідчить лише про те, що він стає на шлях виправлення, однак вказаного на думку суду не достатньо для висновку про необхідність дострокового звільнення.

Також судом встановлено, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року, яка набрала законної сили 21 грудня 2022 року, було відмовлено в задоволенні подання про в умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, а відповідно до положень ч. 7 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

З урахуванням зазначених обставин, а також з урахуванням подання заяви засудженим з порушенням вимог ч. 7 ст. 539 КПК України, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1