Номер провадження: 11-сс/813/1313/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в кримінальному провадженні №0000028 від 22.06.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом, інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонного загону, у військовому званні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

В провадженні СВ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві перебуває кримінальне провадження №0000028 від 22.06.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від № 112-ОС від 19.04.2023 року, майстер-сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є охорона державного кордону України з метою забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму, протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.

Статтею 2 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно примітки до ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно, обіймають постійно чи тимчасово в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів належать органи охорони державного кордону.

Відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3 «Закону України про запобігання корупції» ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) Державної прикордонної служби України є суб`єктом відповідальності за злочини вчинені у сфері службової діяльності та правопорушення пов`язані з корупцією.

Відтак, ОСОБА_8 , при виконанні службових завдань за своєю посадою відповідно до положень ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», примітки до ст.364 КК України, є службовою особою, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

Будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) Державної прикордонної служби України, зобов`язаний був додержуватись вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України згідно яких визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями та ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» запобігати кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст.ст.2, 3, ст.5, ст.19 Закону України «Закону України» ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; зобов`язаний постійно виконувати завдання з безпосередньої охорони Державного кордону, шляхом добування інформації про злочини та адміністративні правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, запобігати таким злочинам, виявляти та затримувати до підрозділів винних у таких порушеннях.

У порушення указаних вище нормативно-правових актів та своїх обов`язків, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою з невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, з метою протиправного збагачення, шляхом прохання та одержання неправомірної вигоди для себе, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Приблизно в кінці травня 2023 року, ОСОБА_9 перебуваючи в м. Роздільна Одеської області більш точної адреси в ході слідства не встановлено та в ході спілкування особою на ім?я ОСОБА_10 , повідомив про свої проблеми в частині ввезення на територію України товару побутових електричних товарів, на що останній повідомив, що має знайомого який може допомогти ввозити їх через зелений коридор.

Після даної розмови, приблизно 22-23 травня 2023 року особа на ім?я ОСОБА_10 познайомив ОСОБА_9 із ОСОБА_8 .

В ході розмови ОСОБА_11 йому розповів чим займається, а ОСОБА_8 в свою чергу повідомив, що він працює прикордонником, в Роздільнянському районі в с.Лучинське, та він може допомогти з переміщенням товарів через кордон, а саме коли буде така можливість, він повідомить ОСОБА_11 та надав останньому свій номер мобільного телефону НОМЕР_2 .

В ході розмови, переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи скрутне становище ОСОБА_11 пов?язане з неможливістю в законний спосіб перемістити товари через кордон останнім, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на одержання для себе та невстановлених військовослужбовців НОМЕР_1 прикордонного загону неправомірної вигоди від ОСОБА_11 .

З цією метою, ОСОБА_8 15.06.2023 року зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що разом зі своїми колегами прикордонниками може організувати переміщення товарів через державний кордон в обхід пунктів пропуску, на ділянці кордону, яка входить до зони відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме біля АДРЕСА_2 , шляхом безперешкодного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, виказав прохання ОСОБА_11 , про передачу йому особисто від 500 доларів США за кожну партію товару в залежності від його об`єму, за сприяння у переміщенні товарів поза пунктом пропуску.

На вказану пропозицію ОСОБА_11 , реально сприймаючи висловлене ОСОБА_8 прохання про надання неправомірної вигоди, погодився, при цьому розуміючи протиправність дій останнього звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності ОСОБА_8 .

Надалі, 20.07.2023 року, близько 10:15 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на виконання раніше висловленої вимоги, одержав від громадянина України ОСОБА_11 частину неправомірної вигоди в розмірі 700 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 25858 (двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень за сприяння у безперешкодному переміщенню останнім побутових товарів через державний кордон України, поза пунктом пропуску, на ділянці, яка є зоною відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Під час отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано цього ж дня, 20.07.2023 року, в порядку ст.208 КПК України.

21.07.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Цього ж дня, слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 185 (сто вісімдесят п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496540 (чотириста дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок) грн.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження скоєння кримінального правопорушення, в якому підозрюється.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням сигналу повітряної тривоги, строком до 16.09.2023 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, визначеними слідчим у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбаченого ст.177 КПК України, а саме можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється, та вчинення нового злочину пов`язаного із отриманням неправомірної вигоди, однак констатував, що слідчим та прокурором не доведено необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків. Врахувавши особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність родини, утримання малолітньої дитини, постійного місця проживання, а також те, що є раніше не судимим, слідчий суддя дійшов висновку, що достатнім запобіжним заходом для підозрюваного, який забезпечить виконання покладених на нього обов`язків буде цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) діб.

Прокурор стверджує, що слідчим суддею не в повній мірі оцінені обставини кримінального провадження, не враховано тяжкість злочину та доведеність встановлених ризиків, не враховано особу підозрюваного та безпідставно обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який не зможе, на думку прокурора, забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи відмову в ньому, та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину та наявність певних ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Слідчий суддя також врахував обставини, передбачені ст.178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим; особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, зокрема те, що він є раніше не судимим, має родину та постійне місце проживання.

Одночасно слідчий суддя встановив, що прокурором та слідчим не доведено наявність достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді триманням під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Доводи прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, з огляду на таке.

На думку апеляційного суду, поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрюваний ОСОБА_8 особисто з`явився до суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилося питання про застосування найсуворішого запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного оскарженою ухвалою запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризик можливої спроби переховування підозрюваного повністю не виключаються, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимим, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що свідчить про непереконливість доводів прокурора щодо існування підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про неврахування слідчим суддею наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки оскарженою ухвалою підтверджується, що слідчим суддею визнано доведеними ризики можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється, та вчинення нового злочину пов`язаного із отриманням неправомірної вигоди, та є такими, що можуть бути нівельовані застосуванням запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Інші ризики слідчим суддею визнано не доведеними.

Прокурор в апеляційному суду підтвердив, що фактів порушення підозрюваним ОСОБА_8 обраного щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не зафіксовано.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідність обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого Конституцією України, кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час прокурором не доведена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з її правом на свободу.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000028 від 22.06.2023 року за ч.3 ст.368 КК України, обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4