Справа № 638/6058/23
Провадження № 1-кс/638/1200/23
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області рядового поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001334 від 09.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, про арешт майна,

встановив:

Слідчий СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області рядовий поліції ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна, в якому простить накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 08.06.2023 автомобіль чорного кольору, марки Hyundai Tucson, з днз. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001334 від 09.06.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08 червня 2023 року до чергової частини Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_5 , про те, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом заволоділа грошима, що належать ОСОБА_4

08.06.2023 року в проміжок часу з 15 год. 20 хв. по 16 год. 58 хв., Ст. слідчим СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 за адресою : м. Харків, вул. Університетська 8/10, було проведено огляд місця події в якому приймала участь заявник ОСОБА_5 , також були присутні поняті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності яких, слідчим було вилучено автомобіль чорного кольору, марки Hyundai Tucson, з д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключі від вказаного транспортного засобу у кількості двох штук, які належать громадянці ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що вищевказаний автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення-злочину та є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних судових експертиз під час досудового розслідування, у органу досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду від 08.06.2023 майно, а саме: автомобіль чорного кольору, марки Hyundai Tucson, з д.н.з. НОМЕР_4 .

Слідчий у клопотанні зазначив, повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення-злочину, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об?єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав у повному обсязі.

Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_5 , надав заперечення, де зазначив, що з клопотанням слідчого не згоден, виходячи з наступного.

Вказав, що у клопотанні не зазначено, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення-злочину зберіг на собі автомобіль, а також не вказано, які саме судові експертизи необхідно буде призначити і з якою метою.

Також зазначає, що у клопотанні не зазначено, яким чином повернення вилученого майна власнику ОСОБА_4 може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, встановленню всього кола осіб, причетних до скоєння вказаного злочину.

Представник потерпілого вважає, що вказаний автомобіль не відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а саме як підшукані, виготовлені чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди; набули в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них або на яке було спрямоване кримінальне правопорушення.

Вказав, що накладення арешту на автомобіль потерпілої порушить її право власності розпоряджатися і користуватися вказаним автомобілем. Передача її автомобіля не може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки на автомобілі відсутні будь-які сліди, які можуть бути досліджені в ході слідства.

У зв`язку з викладеним, представник потерпілого просить у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації, Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2023 року відповідно до ст. 214 КПК України до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, де з короткого викладу обставин вбачається, що невстановлені слідством особи, діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом заволоділи грошима, що належать ОСОБА_4 .

Метою накладення арешту на майно, а саме: автомобіль чорного кольору, марки Hyundai Tucson, днз. НОМЕР_1 , є забезпечення збереження речових доказів та проведення необхідних експертиз.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, а також розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області рядового поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001334 від 09.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Заборонити проводити відчуження у будь-який спосіб автомобіля чорного кольору, марки Hyundai Tucson, з днз. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1