Справа638/9030/23
Провадження № 1-кп/638/1541/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 03.03.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , обіймаючого посаду майстра відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів (на момент вчинення кримінального правопорушення - військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , обіймаючого посаду стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2), у військовому званні: «солдат», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді стрільця ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 16.12.2022 року близько 13 год. 00 хв., будучи невдоволеним наказом щодо зайняття оборони на позиції лісосмуги, створивши систему вогню та протитанкової оборони, стійко утримувати зайняту позицію, підтримувати вогнем та маневром підрозділи, які проводять наступальні дії в східному напрямку, розгорнувши позиції відділень, сформувавши взводні опорні пункти, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойовий наказ зайняття оборони командира ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України капітана ОСОБА_7 , на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України № 505/1 від 19.11.2022 року, у місці дислокації ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 , доведеного до особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 , що виданий уповноваженою особою, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також обґрунтованого на законі, за змістом відповідного до чинного законодавства та не пов`язаного з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, чим підірвав боєготовність та боєздатність ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України.

Зазначені дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

31 липня 2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою про визнання винуватості, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання з урахуванням ст. 69 КК України у виді призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, не зазначеного, в санкції ч. 4 ст. 402 КК України - у вигляді службового обмеження для військовослужбовця терміном два роки з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 у розмірі 20 відсотків, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення. В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Враховуючи, що прокурор та обвинувачений досягли угоди про визнання обвинувачення, підписали її, обвинувачений беззаперечно визнав свою провину у вчиненні інкримінованого правопорушення, між сторонами досягнута домовленість про призначення покарання, суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст. ст. 468-475 КПК України та виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, потерпілі по справі відсутні.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги законодавства, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив вказану угоду про визнання винуватості свого підзахисного затвердити і призначити узгоджені в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, тобто умови даної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам діючого кримінально-процесуального та матеріального законодавства.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкістю висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, який раніше не судимий, обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, за місцем військової служби та місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є учасником бойових дій.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При цьому, відповідно до приписів ч.ч. 2, 3 ст. 5 КК України, заборона застосування ст. 69 КК України (яка набрала чинності 27.01.2023 року) щодо осіб, які вчинили злочини, передбачені ст. 407 КК України в умовах воєнного стану, посилює кримінальну відповідальність та погіршує становище ОСОБА_5 , у зв`язку з чим застосуванню підлягає попередня редакція ст. 69 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, а тому є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Таким чином, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України. ОСОБА_5 відповідно до даних, наданих стороною обвинувачення, вважається раніше не засудженим, а тому слід затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 необхідно затвердити.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 107360,00 грн.

07 липня 2023 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 374 ст. ст. 468-476 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 31 липня 2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовця терміном два роки з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 у розмірі 20 відсотків.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року у вигляді застави, скасувати після набрання вироком законної сили. Внесену 07.07.2023 року на депозитний рахунок заставу в розмірі 107360,00 (ста семи тисяч трьохсот шістдесяти) гривень - повернути заставодавцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Повний текст вироку складено та надруковано в нарадчій кімнаті 30 серпня 2023 року.

Головуючий