Дата документу 30.03.2023 Справа № 333/2588/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/2588/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/602/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 30 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новочеркаське Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив нове аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

04.03.2021 року приблизно о 17 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будівлі залізничного вокзалу, який розташований по проспекту Соборному 6-Г у місті Запоріжжі, маючи прямий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підбіг до неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з метою наживи та особистого збагачення, наніс один удар рукою у потилицю останньої, після чого, за допомогою фізичної сили рук, вирвав, та таким чином відкрито викрав мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9 Sunset Purple, 3GB RAM, 32GB ROM, IMEI (1): НОМЕР_1 , (2): НОМЕР_2 , в корпусі пурпурного кольору, вартість якого згідно проведеної судової товарознавчої експертизи складає - 3329 гривень 10 копійок, у прозорому силіконовому чохлі, який матеріальної цінності не представляє, із двома сім-картами операторів «Водафон», номер ( НОМЕР_3 ) та «Київстар», номер ( НОМЕР_4 ), які матеріальної цінності не представляють, який належить останній, після чого разом з викраденим мобільним телефоном почав втікати з місця злочину, тим самим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, однак був затриманий охороною залізничного вокзалу. Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на загальну суму - 3329 гривень 10 копійок.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, з 18 години 00 хвилин 4 березня 2021 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 653 гривні 80 копійок та в сумі 343 грн. 22 коп.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 березня 2021 року, на мобільний телефон «Xiaomi Readmi 9» в корпусі пурпурного кольору; сім-карту стільникового зв`язку «Kyivstar»; сім-карту стільникового зв`язку «Vodafone»; флеш носій інформації типу micro SD об`ємом 8 gb.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком та вважає його незаконним, також вважає його занадто суворим. Просить скасувати вирок суду у зв`язку з недоведеністю його вини або направити справу на новий розгляд для встановлення його невинуватості та виправдання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпіла під час її допиту в суді пояснила, що вона не бачила обличчя нападника, оскільки на ньому була вдягнута чорна маска та капюшон, також на ньому біла чорна куртка та сірі джинси. Вказала, що в момент його затримання вона його не впізнала як нападника, який вирвав у неї телефон, та не бачила у нього свого телефону. Також потерпіла не змогла описати місце злочину.

Вказує, що в момент його затримання він був одягнутий у сіро-синю куртку та сині джинси. Допитані в судовому засіданні охоронці вокзалу не були очевидцями злочину, пояснили, що в момент його затримання він не чинив супротив та не міг стояти на ногах, мобільного телефону у нього не знайшли, коли передали його працівникам поліції, останні під час обшуку також не знайшли у нього телефон.

Зазначає, що свідок ОСОБА_10 майже півтора роки переховувалась від суду та не з`являлась в судові засідання, надавши неправдиві дані щодо свого місця реєстрації та проживання (вказала, що проживає в м. Запоріжжя, а дійсно проживає у Вінницькій області). Свідок надала в судовому засіданні неправдиві покази, оскільки вони суперечать показанням потерпілої та охоронців вокзалу. Свідок була допитана по скайпу без пред`явлення підтверджуючого документу особи.

Під час його затримання при ньому не було знайдено вкрадених або заборонених речей, після чого працівники поліції відвезли його до відділу поліції, де тримали 4 години з моменту його фактичного затримання, та при повторному обшуку о 20:22 год. працівники поліції підкинули йому в кишеню джинсів мобільний телефон, що підтверджується відеозаписом обшуку. Телефон, який йому підкинули працівники поліції, не відповідає тому мобільному телефону, який зазначений у справі, оскільки у справі вказано, що телефон новий, модель Xiaomi Redmi 9 Sunset Purple 3 GB RAM, 32 GB ROM, з зазначенням двох IMEI, в корпусі пурпурного кольору та прозорому силіконовому чохлі, тоді як вилучений у нього під час обшуку мобільний телефон розбитий, невідомої моделі з невідомими IMEI, та на ньому відсутні його відбитки пальців та потожирові плями.

Зазначає, що потерпіла відмовлялась відповідати на його питання та за підказками судді відповідала, що не пам`ятає.

Крім того, вказує, що йому незаконно призначили з попереднього вироку невідбуту частину покарання у розмірі 1 рік 11 днів. Остання його відмітка була 07.01.2021 року, а він був затриманий 04.03.2021 року.

Просить переглянути матеріали провадження, оскільки припускає, що під час досудового розслідування та судового розгляду було безліч порушень.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що з матеріалів провадження незаконно вилучено відео, яке доводить його невинуватість.

Також зазначає, що потерпіла перед проведенням впізнання бачила його при затриманні та у відділенні поліції, чим були порушені його права. Під час його обшуку не було потерпілої, яка б могла підтвердити, що саме її мобільний телефон було знайдено у нього і яким чином вона впізнала мобільний телефон.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив скоєння злочину. Звідки взявся мобільний телефон він не знає. Пізніше дізнався, що потерпіла проживає в одному селі з його сином, але він із потерпілою не спілкувався і неприязних відносин із потерпілою у нього не було.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного. Зазначила, що потерпіла вказала, що впізнає особу за рисами обличчя, хоча обвинувачений був у масці. Свідки зазначили невірну дату 04.04.2021 року, хоча злочин вчинено 04.03.2021 року. Сукупність ознак не дає підстави стверджувати про винуватість ОСОБА_7 .

Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги, вказавши, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена доказами. Потерпіла вказувала, що бачила ОСОБА_7 , він сидів біля неї, і то знімав маску, то одягав. Зазначила, що коли обвинуваченого затримали охоронці вокзалу, то не дали потерпілій забрати з його джинсів мобільний телефон, який стирчав із заднього карману. В суді потерпіла і свідки чітко вказали на обвинуваченого, як на особу яка скоїла злочин. Покарання відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину.

Потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням думки учасників провадження, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої сторони, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілої ОСОБА_9 та її законного представника ОСОБА_11 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого адвокатом ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів зауважує, що процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Між тим, адвокат ОСОБА_8 не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, фактично захисник не погоджується із загальним висновком суду щодо визнання винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, ініціатор клопотання при апеляційному розгляді не зазначає обґрунтовані підстави для повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав апеляційна інстанція відхилила вимогу адвоката ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного їх дослідження не вбачається, оскільки в протилежному випадку будуть порушені закріплені ст.ст. 7, 9, 10, 22, 26 КПК України принципи щодо законності, рівності перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 161/9104/17 (провадження 51-6106км20) від 28.10.2021 року, згідно якої безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і належності, а сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, свої висновки суд належним чином вмотивував.

Дослідивши всі фактичні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов вірного висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення винним себе не визнав у повному обсязі. Пояснив, що 04.03.2021 року приблизно о 16 годині 45 хвилин він був на станції Запоріжжя-1 з метою сісти на електричку та їхати до села Приморське. Коли виходив з базару на платформу до нього, підбігли охоронці та дівчина, яка знаходилася у нетверезому стані та кричала «він-він». Охоронці вокзалу одягли на нього кайданки, через хвилину підійшла поліція. Поліцейський провів поверхневий обшук та нічого не знайшовши, відвезли до райвідділу поліції. Через деякий час співробітник поліції щось поклав йому в кишеню джинсів.

Також зазначив, що потерпіла його не впізнала, а впізнала її подруга за одягом. Крім того, вказав, що відбитків його пальців на телефоні не виявлено, чий телефон йому поклали до кишені співробітники поліції не знає, вважає, що, можливо, це взагалі не телефон потерпілої.

Слід відмітити, що під час допиту в суді першої інстанції сам обвинувачений зазначив про те, що потерпіла та її подруга вказали саме на нього, після чого його затримали.

Показання обвинуваченого щодо непричетності до скоєння інкримінованого злочину колегія суддів оцінює критично, як обрану стороною захисту лінію поведінки, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.

В судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується фіксацією судового засідання, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 04.03.2021 року приблизно о 17 годині у світлий час доби вона приїхала на Запоріжжя-1 зі своєю подругою та чекала на електричку. Неподалік неї, на лавці сидів чоловік в темному одязі, також у нього на обличчі була медична чорна маска, яку він на деякий час опустив, та посміхнувся. Коли вона розмовляла по телефону, обвинувачений раптово підвівся, підбіг до неї та вдарив по голові рукою, вихопивши у неї з рук телефон та втік. Коли обвинувачений біг до неї, він був у капюшоні, масці та куртці.

Також потерпіла зазначила, що нападник втікав з її телефоном по коліям, а вона кричала йому «стій». Потім його наздогнали охоронці вокзалу, які його затримали. Підійшовши до них, вона побачила у нападника в задньому кармані джинсів свій мобільний телефон. Крім того, вказала, що її подруга потім помітила, що обвинувачений перевдягнув або вивернув куртку і був без капюшона. Вона відразу впізнала обвинуваченого за штанами, а також за обличчям, оскільки він вже був без маски.

За показаннями свідка ОСОБА_10 у березні 2021 року вона разом з подругою ОСОБА_12 приїхали на залізничний вокзал. ОСОБА_13 розмовляла по телефону. Біля 17 години до її подруги підбіг обвинувачений, схопив її за волосся, вдарив по голові, вихопив у неї телефон та побіг.

Свідок пояснила, що обвинувачений був у чорній куртці та джинсах, без маски, вона впізнала його по одягу. В судовому засіданні свідок впізнала обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши, що це саме та особа, яка була на вокзалі і викрала телефон у її подруги.

Також свідок зазначила, що при затриманні обвинуваченого охоронцями, у нього в задньому кармані джинсів був мобільний телефон подруги.

Допитаний свідок ОСОБА_14 пояснив, що він працює охоронцем на станції Запоріжжя-1. Приблизно о 17 годині 00 хвилин 04.03.2021 року, дати точно не пам`ятає, побачив дівчину, яка плакала та пояснила, що її схопив чоловік за волосся та вихопив телефон. На потерпілій тілесних ушкоджень не бачив, з нею була подруга.

Свідок зазначив, що коли обвинуваченого затримали, потерпіла чітко на нього вказала. Обвинувачений був сам, одягнений у темний одяг, маски не було. Телефон потерпілої лежав у нього у задньому кармані штанів.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що 04.04.2021 року, в даті може помилятися, він знаходився в добовому наряді по охороні станції Запоріжжя-1, де незнайомий чоловік схопив дівчину за волосся та вихопив у неї телефон. З ринку вийшов парубок, на якого вказала потерпіла та пасажири, свідок разом з напарником затримали його, та тримали до приїзду поліції. Телефон потерпілої був у нього у задньому кармані брюк. Свідок чітко вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яку затримали з телефоном потерпілої.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілої та свідків чи підстав вважати, що потерпіла чи свідки обмовили обвинуваченого районний суд не встановив.

Не наведено таких підстав стороною захисту і в ході апеляційного розгляду. При цьому за поясненнями самого обвинуваченого про проживання потерпілої у одному селі із його сином дізнався пізніше, ні яких неприязних відносин із потерпілою не має.

Показання потерпілої та свідків не протирічать один одному та матеріалам справи об`єктивно доповнюють один одного і підтверджують доведеність фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_9 підтверджується й іншими письмовими доказами.

Протоколом огляду місця події від 04.03.2021 року з фототаблицями, згідно якого проведено огляд залізничного вокзалу, який розташований по проспекту Соборному у м. Запоріжжі та описано події, які сталися 04.03.2021 року (т. 2 а.п. 26-31).

Потерпіла у вилученому у обвинуваченого мобільному телефоні впізнала мобільний телефон, який належить їй, отже у справі наявний речовий доказ.

Аналогічні пояснення надала і свідок ОСОБА_10 , яка є подругою потерпілої та обізнана із питання належного їй мобільного телефону, а також була безпосереднім очевидцем відкритого викрадення обвинуваченим у ОСОБА_9 належного останній мобільного телефону.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.03.2021 року з відеозаписом до нього, ОСОБА_7 затримано о 18 годині 00 хвилин 04.03.2021 року, під час обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9 в корпусі пурпурного кольору, із флеш-носієм та двома сім-картами операторів «Водафон» номер НОМЕР_3 та «Київстар» номер НОМЕР_4 (т. 2 а.п. 18-22).

Протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 05.03.2021 року встановлено, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_7 за рисами обличчя, а свідок ОСОБА_15 ще й за одягом, як особу, яка була ними затримана (т. 2 а.п. 43-46, 47-50, 51-54).

Висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 516-21 від 23.04.2021 року встановлено, що середня ринкова вартість викраденого мобільного телефону марки Xiaomi Redmi 9 в корпусі пурпурного кольору, із двома сім-картами операторів «Водафон» номер НОМЕР_3 та «Київстар» номер НОМЕР_4 , придбаного 28.09.2020 року у новому стані без механічних ушкоджень, на 04.03.2021 року склала 3329,10 грн. (т. 2 а.п. 63-65)

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про його непричетність до скоєння грабежу відносно потерпілої ОСОБА_9 з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілої, свідків, письмовими доказами, вилученням у обвинуваченого предмету злочину у вигляді мобільного телефону.

Всі докази узгоджуються між собою та спростовують показання обвинуваченого. З досліджених доказів беззаперечно вбачається вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів вважає, що показання ОСОБА_7 , надані ним в ході судового розгляду, є недостовірними, такими, що не узгоджуються з іншими здобутими та дослідженими в суді першої інстанції доказаним в їх сукупності, тому не можуть бути покладені в основу вироку.

На переконання колегії суддів, позиція обвинуваченого щодо невизнання вини в інкримінованому злочині є способом захисту, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпіла під час її допиту в суді пояснила, що вона не бачила обличчя нападника, оскільки на ньому була вдягнута чорна маска та капюшон, є неспроможними, так як потерпіла зазначила, що коли обвинувачений сидів на лавці, то він на деякий час зняв з обличчя маску, та подивившись в її сторону, посміхнувся.

Розбіжності у деталях одягу та його кольорі, на які вказував обвинувачений в апеляційній скарзі, пояснюються суб`єктивним сприйняттям потерпілої та часом, що минув і, з урахуванням хронології подій, обставин затримання охоронцями ОСОБА_7 , виявленням у нього предмету злочинного посягання, не спростовують висновків суду.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпіла в момент його затримання не впізнала його як нападника, який вирвав у неї телефон, та не бачила у нього свого телефону, є надуманими, оскільки потерпіла під час її допиту в суді першої інстанції зазначила, що після затримання обвинуваченого охоронцями вокзалу вона бачила у нападника в задньому кармані джинсів свій мобільний телефон. При цьому, потерпіла вказала, що відразу впізнала обвинуваченого за штанами, а також за обличчям, оскільки він вже був без маски.

Також слід відмітити, що під час допиту в суді першої інстанції сам обвинувачений зазначив про те, що потерпіла вказала саме на нього, після чого його затримали.

Посилання обвинуваченого на те, що потерпіла не змогла описати місце злочину не відповідають дійсності, оскільки потерпіла чітко вказала, що вона сиділа на лавці біля будівлі залізничного вокзалу та розмовляла по телефону, в цей час до неї підбіг обвинувачений, вдарив її по голові та вирвав з рук мобільний телефон, втікши з ним по коліям.

Крім того, як вбачається з таблиці ілюстрацій до протоколу огляду місця події від 04.03.2021 року (т. 2 а.п. 31 зворотня сторінка) в ході проведення вказаної слідчої дії потерпіла чітко вказала на місце відкритого заволодіння обвинуваченим її мобільним телефоном.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що охоронці вокзалу не були очевидцями злочину, не спростовують правильність висновків місцевого суду про доведеність його винуватості у скоєнні злочину.

Показання вказаних свідків у сукупності з іншими доказами відтворюють певні обставини у їх хронологічному порядку, що мали місце безпосередньо після скоєння кримінального правопорушення, а саме з приводу затримання обвинуваченого, на якого вказала потерпіла, як на чоловіка, який викрав у неї мобільний телефон.

Твердження обвинуваченого стосовно того, що під час його затримання охоронцями вокзалу та передання працівникам поліції у нього не знайшли мобільного телефону, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (охоронців вокзалу), які підтвердили, що коли вони наздогнали нападника, у нього в задній кишені штанів був мобільний телефон.

Доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_10 майже півтора роки переховувалась від суду та не з`являлась в судові засідання, надавши неправдиві дані щодо свого місця реєстрації та проживання (вказала, що проживає в м. Запоріжжя, а дійсно проживає у Вінницькій області) колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки відповідно до рапорту Відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (т. 2 а.п. 8) свідок ОСОБА_10 виїхала у Вінницьку область за місцем своєї реєстрації через військові дії на території України.

Посилання обвинуваченого на те, що свідок ОСОБА_10 надала в судовому засіданні неправдиві покази, оскільки вони суперечать показанням потерпілої та охоронців вокзалу, є надуманими. Навпаки, слід зауважити, що показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями потерпілої та інших свідків та не містять суперечностей щодо обставин події.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо порушення судом процедури допиту свідка ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає порушень ст. 336 КПК України під час її допиту.

Так, статтею 336 КПК України визначено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки осіб; проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Саме по собі проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження не суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нормам національного законодавства (ст. 336 КПК України), та є прийнятою формою участі в судовому розгляді, яке не свідчить про порушення принципів його справедливості і публічності.

Як вбачається з матеріалів провадження, в місцевому суді допит свідка ОСОБА_10 внаслідок евакуації дійсно було проведено в режимі відеоконференції з власного технічного засобу.

Перед початком допиту свідка судом було встановлено її особу шляхом перевірки анкетних даних.

Слід відмітити, що обставини, за яких свідок брала участь дистанційно у судовому засіданні, жодним чином не ставили захист у невигідне положення в порівнянні з іншими учасниками судового розгляду і це не спричинило порушення права на справедливий суд.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що у цьому випадку перебування свідка під час допиту в іншому приміщенні не вплинуло на ефективність участі сторони захисту у судовому процесі і жодним чином не перешкодило реалізувати обвинуваченому свої права, у тому числі право на допит свідка.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.10.2020 року справа № 725/6078/14-к (провадження № 516403км18).

Твердження обвинуваченого про те, що працівники поліції підкинули йому мобільний телефон спростовуються показаннями потерпілої та свідків, які пояснили, що безпосередньо після затримання обвинуваченого на вокзалі у задній кишені штанів останнього знаходився мобільний телефон потерпілої.

Посилання обвинуваченого на те, що вилучений у нього під час особистого обшуку мобільний телефон був розбитий, тоді як потерпіла вказувала, що телефон новий, не впливають на висновки суду, лише вказує на його візуальний стан, але не спростовує сам предмет злочинного посягання у даному провадженні. При цьому потерпілою надані документи на мобільний телефон (т.2 а.с.34-37).

Відсутність відбитків пальців та потожирових плям на мобільному телефоні, само по собі, також не здатна спростувати висновків суду.

Судова колегія у даному кримінальному провадженні констатує відповідність досліджених доказів критеріям достатності для висновку про доведеність провини ОСОБА_7 .

Стосовно доводів обвинуваченого про порушення під час допиту потерпілої через вплив на неї суду, колегія суддів зазначає, що прослуховуванням аудіозапису судового засідання не встановлено порушень з боку суду першої інстанції під час допиту потерпілої.

Твердження обвинуваченого, що йому незаконно призначили з попереднього вироку невідбуту частину покарання у розмірі 1 рік 11 днів, є неприйнятними, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_7 суд взагалі не враховував невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Довод обвинуваченого про те, що з матеріалів провадження незаконно вилучено відео, яке доводить його невинуватість, є надуманими та не підтверджуються жодними доказами.

Твердження обвинуваченого, що потерпіла перед проведенням впізнання бачила його при затриманні та у відділенні поліції, чим були порушені його права, є безґрунтовними, оскільки вказана слідча дія за участю саме потерпілої взагалі не проводилась та не була покладена в основу вироку.

Доводи обвинуваченого, що під час його обшуку не було потерпілої, яка б могла підтвердити, що саме її мобільний телефон було знайдено у нього і яким чином вона впізнала мобільний телефон, є неспроможними, оскільки як вбачається з показань потерпілої та свідків одразу ж після затримання обвинуваченого охоронцями вокзалу у останнього в задньому кармані штанів було виявлено мобільний телефон.

Відповідно до рапорту поліцейського БПОП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 від 04.03.2021 року також встановлено, що при проведенні поверхневого огляду у ОСОБА_7 у лівій задній кишені джинсів було виявлено мобільний телефон, який впізнала заявниця (т. 2 а.п. 17).

Відомості протоколу затримання ОСОБА_7 (а.с.18-21) також підтверджують виявлення та вилучення у останнього мобільного телефону, інформація стосовно якого збігається із наданими потерпілою документами на придбаний нею мобільний телефон.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку. Вид та розмір покарання стороною захисту не оспорюються.

Одночасно судова колегія, з приводу заявленої обвинуваченим апеляційної вимоги щодо призначення нового судового розгляду провадження в суді першої інстанції, зауважує, що останній, висуваючи таку вимогу, не вказує на визначені підстави, передбачені ст. 415 КПК України для нового судового розгляду, підстав для чого не встановлено і при апеляційному розгляді.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень судом першої інстанції матеріального та процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні оскаржуваного вироку, а тому всі апеляційні доводи обвинуваченого є неприйнятними і, відповідно, його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, що, в свою чергу, обумовлює залишення вироку місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4