ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2174/23 Справа № 199/8292/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.358 КК України, ОСОБА_7 , -

встановила:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.358 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на строк до 13 липня 2023 року включно.

Суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду та скоювати інші злочини, що передбачено пунктами 1,5 частини 1 статті 177 КПК. Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_7 є особою, яка за анкетними даними з обвинувального акту, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, не працював, неодружений, на утриманні дітей або непрацездатних осіб не має, зареєстрований та проживає поза межами міста Дніпро, міцних соціальних зв`язків не має. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_7 повідомлений органом досудового розслідування у скоєнні інших умисних тяжких злочинів, переховувався, що підтверджено письмовими документами, які суду надав прокурор.

Не погодившись із судовим рішенням захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування, посилаючись на практику ЄСПЛ зазначає, що судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник зазначає, що судом не було враховано та не взято до уваги те, що його підзахисний працював (без офіційного оформлення), позитивно характеризується за місцем проживання (про що свідчить характеристика, надана на його підзахисного), має постійне місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, захисник зазначає наступне: жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст.177 КПК України прокурором не обґрунтований та не доведений. Так, при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено наявність обґрунтованої підозри та ризики можливості переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, проте при вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою жодного допустимого доказу прокурор не надав.

Тому захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року та ухвалити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

У судове засідання прокурор не заявився. Належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, неявка прокурора не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 липня 2023 року, суд першої інстанції врахував що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, віднесених законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, а також наявність, передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків, про існування яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 уразі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, так і дані про особу обвинуваченого, який не одружений, ніде не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що згідно наданої апеляційному суду довідки про рух кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 липня 2023 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, на чому наполягає його захисник, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відсутність підтав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р..

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.358 КК України ОСОБА_7 до 13 липня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4