Справа № 128/1614/23
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

лікарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 щодо засудженого:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:

1)27.09.1976 Народним судом Бабушкінського району м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 81, ч. 10 ст. 25 КК УРСР до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна;

2)09.12.1980 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ за ст. 17, ч. 2 ст. 85, ч. 1 ст. 206, ст. 42 КК УРСР до 1 року позбавлення волі;

3)21.10.1983 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ за ст.ст. 102, 94, 42 КК УРСР до 11 років позбавлення волі, звільнений 05.07.1994 по відбуттю покарання;

4)24.03.1995 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 206 КК України до штрафу в сумі 3 млн крб в дохід держави;

по даній справі засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 за п.п. «з» і «е» ст. 93 КК України до смертної кари розстрілу. У відповідності до п. 1 ст. 26 КК України визнано засудженого особливо небезпечним рецидивістом. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 16.08.2000 у вирок Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 внесено зміни і ухвалено вважати засудженим за п.п. «з», «е» ст. 93 КК України до довічного позбавлення волі. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 31.01.2002 постановлено виключити з вироку Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 визнання ОСОБА_10 особливо небезпечним рецидивістом, вважати засудженим за п. 13 ч. 2 ст. 115, ст.ст. 4, 5 КК України в редакції 2001 року. Міру покарання залишено без змін,

про звільнення від відбування покарання за хворобою на підставі ч. 2 ст. 84 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло подання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» щодо засудженого ОСОБА_10 про його звільнення від відбування покарання за хворобою на підставі ч. 2 ст. 84 КК України, яке мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_10 захворів на хворобу: цироз печінки (нез`ясованої етіології), клас «С», стадія декомпенсації, ускладнений розвитком портальної гіпертензії (асцит, гідроторакс, гідроперикард, гепатолієнальний синдром, тромбоцитопепія). Печінкова недостатність ІІ-ІІІ ст. Печінкова енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН II Б. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., гіпертензивне серце, ризик високий. XXН. Хронічний вторинний двобічний пієлонефрит в стадії ремісії. ХНН І. Вторинна анемія легкого ступеню. Сечокам`яна хвороба. Хронічний комбінований геморой в стадії нестійкої ремісії.

В судовому засіданні представник установи виконання покарань пояснив, що вважає недоцільним застосовувати до засудженого звільнення від подальшого відбування покарання, що зазначено в характеристиці на засудженого. При цьому повністю охарактеризувати засудженого неможливо, оскільки він в установі знаходиться мало часу та прибув на лікування нещодавно. В характеристиці на засудженого було використано матеріали особової справи та враховано попереню поведінку засудженого під час відбування покарання в інших установах.

Представник лікарської консультативної комісії лікувального закладу при державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», лікар ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона лікуючий лікар засудженого, засуджений на даний час перебуває у важкому стані, поступив до лікувальної установи 20.04.2023 в стані середньої важкості, йому був встановлений діагноз, який є підставою для звернення до суду з даним поданням, тому комісією було ініційовано питання перед начальником установи про звернення до суду. Правову оцінку підставам для звільнення від подальшого відбування покарання засудженого вона дати не може. Медична допомога засудженому надається в повному обсязі, згідно встановленого захворювання та затверджених в державі протоколів лікування, він отримує належний догляд і медичну допомогу. В разі звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, якщо родичі відмовляться від догляду за ним, установа направить засудженого для подальшого лікування в звичайні лікарні, де зможуть його прийняти. Наразі станом здоров`я засудженого ніхто з родичів не цікавився та наміру надавати йому допомогу в догляді та лікуванні не висловлював. Зі слів засудженого, з родичів він має брата, але він до них не звертався. Прогнозу щодо подальшого перебігу хвороби та стану здоров`я засудженого вона надати не може, за встановленими діагнозами він потребує консервативного лікування, яке отримує в установі в повному обсязі.

За клопотанням прокурора в судовому засіданні були допитані лікарі, які також є лікарської консультативної комісії лікувального закладу при державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» та надавали медичну допомогу засудженому.

Лікар ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є головним лікарем Стрижавської багатопрофільної лікарні при державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», медична допомога засудженому надається в повному обсязі, згідно клінічного протоколу та відповідно до поставленого діагнозу, різниці між лікуванням його в установі чи в іншій лікарні, за наявними протоколами, немає. Оскільки засудженому було діагностовано основне захворювання цироз печінки в стадії декомпенсації, дана хвороба передбачена відповідним переліком і є підставою для звернення до суду з даним поданням, встановлювати чи доцільно засудженому далі відбувати покарання до їхньої компетенції не входить. Хвороба не лікується, хворий отримує підтримуючу терапію, повного одужання бути не може. Стан хворого важкий, але стабільний. Ліками їхня лікарня забезпечена краще, в порівнянні зі звичайними лікарнями, оскільки в звичайній лікарні часто придбання ліків покладається на самого хворого чи його родичів, а вони всім необхідним забезпечуються централізовано та в повному обсязі. За час перебування в лікарні засудженого ніхто не провідував, звернень щодо нього не було.

Лікар ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є завідувачем хірургічного відділення Стрижавської багатопрофільної лікарні при державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» та він надавав медичну допомогу ОСОБА_10 , коли він надійшов в їхню установу на лікування. Все необхідне обладнання в установі є, лікування хворий отримує в повному обсязі, його діагноз підпадає під відповідний перелік для направлення матеріалів щодо вирішення питання про звільнення від відбування покарання до суду, але вирішення чи доцільне таке звільнення до їхньої компетенції не входить. У засудженого було встановлено діагноз цироз печінки, стадія декомпенсації, цей діагноз потребує консервативного лікування, підтримуючої терапії, яку він отримує в їх лікарні в повному обсязі.

Захисник в судовому засіданні при вирішенні подання по суті просив врахувати права та інтереси засудженого, з огляду на відсутність рідних, які б виявили бажання за ним наглядати, а також пояснення лікарів, що засуджений забезпечений всім необхідним, та визначити, що буде краще для самого засудженого. Тому у вирішенні подання поклався на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні в задоволенні подання просив відмовити, враховуючи, що відомості про поведінку засідженого під час відбування покарання, а також отримання належного лікування в установі та відсутність родичів, які б виявили бажання йому допомагати. Пенсія засудженому на даний час не призначена, будь-які засоби до існування у нього відсутні, тому задоволення подання погрішить стан засудженого та створить труднощі для забезпечення його всім необхідним.

Вивчивши подання установи виконання покарань, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 за п.п. «з» і «е» ст. 93 КК України до смертної кари розстрілу. У відповідності до п. 1 ст. 26 КК України визнано засудженого особливо небезпечним рецидивістом. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 16.08.2000 у вирок Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 внесено зміни і ухвалено вважати засудженим по п.п. «з», «е» ст. 93 КК України до довічного позбавлення волі. Постановою місцевого суду Староміського району м. Вінниці від 31.01.2002 виключено з вироку Дніпропетровського обласного суду від 24.01.1997 визнання ОСОБА_10 особливо небезпечним рецидивістом, вважати засудженим за п. 13 ч. 2 ст. 115, ст.ст. 4, 5 КК України в редакції 2001 року. Міру покарання залишено без змін.

Згідно з поданням, початок строку засудженому рахується з 07.05.1995.

До Стрижавської багатопрофільної лікарні № 81 філії Центру охорони здоров`я ДКВС України у Вінницькій області прибув 20.04.2023 з державної установи «Ладижинська виправна колонія (№ 39)», де характеризується негативно, має 6 стягнень, заохочень не має.

Згідно характеристики на засудженого, останній з 12.05.1995 утримувався в державній установі «Дніпропетровський слідчий ізолятор», де за час перебування характеризувався негативно, до дисциплінарної відповідальності притягувався три рази, заохочення не застосовувалися. З 05.03.2001 перебував в державній установі «Вінницька установа виконання покарання (№1)», де за час перебування до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися. З 20.02.2007 утримувався в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», де за час відбування покарання характеризувався негативно, за порушення встановленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не застосовувалися. З 11.11.2022 перебував в Стрижавській багатопрофільній лікарні № 81 філії державної установи «Центру охорони здоров`я ДКВС України» у Вінницькій області, де проходив лікування, за час утримання характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися. З 16.12.2022 утримувався в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№ 39)», де за час відбування покарання характеризувався посередньо, за порушення встановленого порядку відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися. З 20.04.2023 перебуває в Стрижавській багатопрофільній лікарні № 81 філії державної установи «Центру охорони здоров`я ДКВС України» у Вінницькій області де проходить лікування, за час утримання характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися.

Під дію ст. 151-1 ч. 2 КВК України підпадав 08.04.2002, матеріали комісії розглядались 06.02.2015, постановою начальника державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» засудженого переведено з двомісних камер до багатомісних камер приміщення камерного типу колонії максимального рівня безпеки.

25.03.2021 комісією прийнято рішення відмовити в переведені з багатомісних камер приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

05.01.2023 комісією державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» - відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Згідно підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту засуджений має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Згідно з наданою суду характеристикою засудженого, з урахуванням того, що засуджений ОСОБА_10 раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, після чого позитивних для себе висновків не зробив та вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, за час відбування покарання 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не застосовувалися, адміністрація установи вважає, що ОСОБА_10 не проявив позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, що є необхідною умовою ресоціалізації.

З довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого від 02.05.2023, вбачається, що до засудженого заохочення не застосовувались, за час відбуття покарання засуджений отримав 6 дисциплінарних стягнень.

Згідно з довідкою відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» за засудженим в установі виконавчі листи не рахуються.

Характеристики на засудженого ОСОБА_10 за попередній час, що наявні в особовій справі засудженого, а саме за 2004 - 2021 роки, вказують на те, що за період відбування покарання засуджений характеризується негативно або посередньо, на шлях виправлення не стає, допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, відомості про працевлаштування відсутні (а.о.с. 122, 133, 147, 176 т. 1, а.о.с. 4 т. 2, а.о.с. 28 т. 2).

З висновку лікарсько-консультативної комісії від 01.05.2023 вбачається, що засуджений до захворювання в період відбування покарання не працював через небажання (а.с. 4).

Також судом досліджена психологічна характеристика на засудженого від 09.04.2020, з якої вбачається, що в стані афекту засуджений може бути жорстоким. Злопам`ятний, несхильний прощати образи, озлоблюється при найменшому утиску інтересів. Не контролює своєї поведінки. Властива тенденція до порушень режиму утримання. Погано піддається виховному впливу (а.о.с. 14 т. 2).

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст.ст 537, 539 КПК України, під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання визначений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України N 1348/5/572 від 15.08.2014 року.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_10 від 01.05.2023, у останнього встановлено заключний діагноз: цироз печінки (нез`ясованої етіології) клас «С», стадія декомпенсації, ускладнений розвитком портальної гіпертензії (асцит, гідроторакс, гідроперикард, гепатолієнальний синдром, тромбоцитопенія). Печінкова недостатність ІІ-ІІІ ст. Печінкова енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН II Б. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., гіпертензивне серце, ризик високий. ХХН. Хронічний вторинний двобічний пієлонефрит в стадії ремісії. ХНН І. Вторинна анемія легкого ступеню. Сечокам`яна хвороба. Хронічний комбінований геморой в стадії нестійкої ремісії.

Згідно розділу Х вищевказаного Переліку, цирози печінки різної етіології у стадії декомпенсації входять до Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Водночас, аналіз положень чинного законодавства вказує на те, що сам факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу N 8 від 28.09.1973).

Таким чином, звільнення від покарання у зв`язку з хворобою є правом, а не обов`язком суду, і сама по собі наявність того чи іншого захворювання у засудженого ще не свідчить про доцільність його звільнення від відбування покарання згідно ст. 84 КК України.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява N 72286/01) зазначив , що стаття 3 Конвенції категорично забороняє тортури та нелюдське або таке, що принижує людську гідність, поводження чи покарання, незважаючи на обставини та поведінку жертви, однак цю статтю не можна тлумачити як таку, що містить загальне зобов`язання звільняти особу за станом здоров`я чи доправляти її до цивільної лікарні для отримання специфічної медичної допомоги. Тим не менш, відповідно до цього положення держава має забезпечити особу умовами утримання, які б не порушували її людську гідність, щоб спосіб та метод виконання міри покарання не зумовлювали страждання або труднощі такої міри, які б перевищували неминучий рівень страждань в`язня та щоб з огляду на практичні вимоги ув`язнення його здоров`я та добробут були забезпечені. В тому числі зазначив, що н аявні 3 складові, які необхідно розглядати стосовно сумісності стану здоров`я заявника та умов його утримання: 1) медичний стан в`язня; 2) адекватність медичної допомоги, яка надається в умовах утримання; 3) доцільність утримання з огляду на стан здоров`я заявника.

Під час розгляду справи не встановлено об`єктивних даних про те, що лікарня, у якій перебуває ОСОБА_10 , не здатна надати необхідну медичну допомогу останньому відповідно до його потреб, оскільки має необхідні ресурси та спеціалістів, повністю забезпечена необхідними медичними препаратами та обладнанням, специфічного лікування, яке лікарня при «Стрижавській виправній колонії (№ 81)» не могла б надати засудженому, засуджений не потребує. За поясненням лікаря, він не може пересуватися за станом здоров`я, але не обмежений в вільному пересуванні в межах палати, його лікування відповідає встановленому діагнозу та стадії хвороби.

Водночас, переведення ОСОБА_10 до звичайної лікарні, в разі звільнення від відбування покарання, може призвести до обмеження засудженого в наданні йому повного обсягу медичної допомоги, що суттєво погіршить становище засудженого та може вплинути на його поведінку щодо оточуючих, з огляду на психологічну характеристику засудженого.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що засуджений не має самостійних засобів до існування, в тому числі пенсії чи інших доходів, відомості про готовність, можливість та бажання будь-кого з близьких та рідних допомагати засудженому в разі його звільнення, відсутні.

В сукупності з іншими обставинами суд враховує також, що призначене ОСОБА_10 покарання у вигляді довічного позбавлення волі є винятковим та найсуворішим видом покарання, що встановлено за вчинення вичерпного переліку особливо тяжких злочинів, найнебезпечніших для суспільства і держави, коли позбавлення волі на певний строк не може досягти мети покарання. Та метою покарання є також захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

В ході судового розгляду не встановлено, що засуджений намагався виправитися та готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а також, що останній перестав бути суспільно-небезпечною особою, про що свідчить зокрема і висновок адміністрації установи виконання покарань від 02.05.2023 (а.с. 6), психологічна характеристика засудженого (а.о.с. 14 т. 2), та відомості, що характеризують поведінку засудженого за минулі роки, в тому числі порушення вимог режиму утримання, небажання працювати за увесь час відбуття покарання до захворювання. Відтак, не спростовано в ході судового розгляду те, що звільнення засудженого від відбування покарання, становитиме загрозу для його оточення та суспільства в цілому.

З огляду на викладене, враховуючи в сукупності встановлені обставини, а саме відомості про особу засудженого та його поведінку під час відбування покарання, відомості про забезпечення засудженого належною медичною допомогою за рахунок держави в повному обсязі, належне ставлення до нього та відсутність будь-яких штучних обмежень його потреб, що не може бути гарантовано в подальшому в разі задоволення подання, оскільки власні засоби до існування в засудженого відсутні, готовність будь-кого утримувати та забезпечити його необхідним лікуванням в повному обсязі матерілами справи не доведена, відомості про гарантоване поміщення засудженого до відповідного медичного закладу з повним забезпеченням всім необхідним також відсутні, з метою недопущення погіршення становища засудженого та в цілях запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про недоцільність звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою засудженого ОСОБА_10 .

Керуючись ст. 84 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені подання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_10 , який перебуває в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», за хворобою на підставі ч. 2 ст. 84 КК України відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницькій районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: