У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2023 року до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Постановлено, до набрання ухвалою законної сили, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я».

Постановлено судові витрати з вартості проведених під час досудового розслідування експертиз компенсувати за рахунок держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду змінити та застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я».

В змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 просить застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь та правильності кваліфікацій його дій, вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи № 94, у якому не вказано про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу з надання стаціонарної допомоги із суровим наглядом, що, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_6 та даних про його особу (раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання), не виключає можливості застосування режиму звичайного психіатричного нагляду.

Крім того, захисник звертає увагу суду на те, що законний представник ОСОБА_6 його мати ОСОБА_8 мешкає одна та постійно хворіє, є людиною пенсійного віку, а тому вона має можливість (в тому числі матеріальну) відвідувати свого сина територіально лише в Миколаївській області.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000687, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , за вчинення суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із наданням стаціонарної допомоги.

В клопотанні зазначено, що 04.10.2022 р. близько 04.30 год. ОСОБА_6 , прийшов до території домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_1 . Побачивши, що хвіртка домоволодіння зачинена, ОСОБА_6 проникнув до середини зазначеного домоволодіння, перелізши через огорожу, після чого, ОСОБА_6 , не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними, підійшов до будинку, де, стільцем, котрий знаходився поруч, наніс один удар, розбивши скло у вікні та, через утворений отвір, порушив конституційне право кожного громадянина на недоторканість житла, яке закріплене у ст. 30 Конституції України та, не отримавши дозволу власника на проникнення до житла, проник до середини будинку, ОСОБА_9 , чим порушив недоторканність житла останньої.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла особи.

Продовжуючи свої суспільно-небезпечні діяння, того ж дня 04.10.2022 р. близько 04.30 год. ОСОБА_6 , незаконно знаходячись в будинку ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_10 , яка вийшла до нього на зустріч, після того як почула гуркіт.

ОСОБА_6 , не усвідомлюючи значення своїх дій і не керуючи ними, на ґрунті помсти, вирішив позбавити життя ОСОБА_10 та відразу почав завдавати останній численні удари кулаками рук по різним частинам тіла, в тому числі, в область життєво важливого органу голови. Після чого, ОСОБА_6 , проявляючи агресію, посилену розладом психічної діяльності, дістав з кишені ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс ним декілька ударів в різні ділянки тіла потерпілої, в тому числі голови.

В результаті вчинених ОСОБА_6 суспільно-небезпечних дій, ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, синців на обличчі, ран в ділянці шиї, грудної клітини, обох верхніх кінцівок, синців та саден тулуба та кінцівок. Дані тілесні ушкодження могли утворитись не задовго до моменту звернення за медичною допомогою в разі дії тупих предметів закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку, синці на обличчі, садни та синці тулуба та кінцівок та колючо-ріжучих предметів, не виключено від дії леза ножа-рана на шиї, рани на грудній клітці та кінцівок. Всі тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу між собою. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми і струсом головного мозку, різаної рани шиї, колото-різаних ран тулуба і верхніх кінцівок відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців і саден обличчя відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей час, почувши крики дочки ОСОБА_10 до неї підбігла ОСОБА_9 , яка спробувала відтягнути від неї ОСОБА_6 , однак останній, продовжуючи реалізовувати свої суспільно-небезпечні діяння на позбавлення життя ОСОБА_10 та при спробі ОСОБА_9 зупинити його злочинні дії, не усвідомлюючи значення своїх дій і не керуючи ними, вирішив позбавити життя ОСОБА_9 , внаслідок чого почав завдавати їй численні удари кулаками та ножем по різним частинам тіла, в тому числі в область життєво важливого органу голови.

В результаті вчинених ОСОБА_6 суспільно-небезпечних дій, ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: гематоми в ділянці ока, лівої кисті, саден голови, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, різаної рани шиї, різаної рани щоки, які могли утворитись від дії ріжучого предмету, маючого гостру кромку. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться: гематома в ділянці лівого ока, лівої кисті, садна голови до категорії легких тілесних ушкоджень, різана рана шиї, різана рана правої щоки до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 15, п. 1 ч.2 ст. 115 КК України, а саме незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб (умисне вбивство).

В цей час до них підбіг ОСОБА_11 , який припинив побиття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та не дав ОСОБА_6 довести своє суспільно-небезпечне діяння до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Продовжуючи свої суспільно-небезпечні діяння, того ж дня 04.10.2022 р., близько 05.00 год., ОСОБА_6 , незаконно знаходячись в будинку ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_11 , який підбіг до вказаного будинку на крики своєї дружини та доньки та за допомогою фізичної сили відтягнув ОСОБА_6 від потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та почав його тримати, як наслідок не давши ОСОБА_6 довести своє суспільно-небезпечне діяння до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В цей час, ОСОБА_6 вирішив вчинити суспільно-небезпечне діяння, спрямоване на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який тримав його, не даючи продовжувати побиття рідних. ОСОБА_6 не усвідомлюючи значення своїх дій і не керуючи ними, вкусив ОСОБА_11 за мізинець правої руки, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го пальця правої кисті, садна обличчя, садно лівої кисті. Садна відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Перелом п`ятого пальця правої кисті відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, як такий, що потяг за собою тривалий розлад здоров`я.

Після чого, прибули працівники поліції, які припинили суспільно-небезпечні дії ОСОБА_6 та затримали останнього.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

За висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи № 94, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу до якого відносяться інкриміновані йому кримінальні правопорушення страждав, та, на теперішній час, страждає, на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад не уточнений. За своїм психічним станом ОСОБА_6 , в період часу до якого відносяться інкриміновані йому кримінальні правопорушення не міг, та, на теперішній час, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, в тимчасовому хворобливому стані не знаходився, а страждав на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад неуточнений. ОСОБА_6 на момент скоєння злочинів в стані фізіологічного афекту, як психологічні підстави стану сильного душевного хвилювання, а також в іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість та поведінку, не знаходився. ОСОБА_6 за своїм психічним станом здоров`я, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру поміщення до психіатричного закладу з надання стаціонарної допомоги.

Врахувавши показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , безпосередньо наданих під час судового розгляду, які повністю підтверджують викладене у клопотанні, показання свідка ОСОБА_12 , якій телефонувала потерпіла ОСОБА_10 одразу після нападу, та яка викликала швидку допомогу і поліцію; письмові докази, а саме протоколи слідчих дій (огляду місця події, слідчих експериментів за участю потерпілих, огляду відеозапису з камери спостереження на подвір`ї домоволодіння потерпілих), а також висновки судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень завданих потерпілим та висновки судово-медичних (імунологічних), судово-біологічних експертиз, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню та до нього слід застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу невмотивованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість причетності ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами.

Що стосується визначеного судом виду примусового заходу медичного характеру, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції законним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру на підставі п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК суд вирішує, чи слід застосовувати до особи такі заходи та визначати їх вид.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 5 вказаної вище норми закону визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі.

При цьому, як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 р., визначаючи, відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити, як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру, із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. (справа № 219/12156/17) та від 30.05.2019 р. (справа № 243/4632/17).

У рішенні ЄСПЛ від 03.09.2015 р. у справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинено 3 суспільно небезпечних діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України, родовими та безпосередніми об`єктами яких є життя особи, здоров`я особи, а також врегульовані законом суспільні відносини власності та права людини на недоторканність житла, спосіб вчинення яких пов`язаний в тому числі з посяганням на життя інших осіб.

Із висновку судово-психіатричного експерта № 364 від 25.10.2022 р. вбачається, що у зв`язку з неможливістю в межах одномоментного амбулаторного обстеження обґрунтовано підтвердити чи виключити наявність у підекспертного симулятивної поведінки в експертній ситуації, виключити чи обґрунтовано підтвердити появу у підекспертного раніше відсутніх, імовірно психотичних переживань, що можуть істотним чином паливати на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, комісія приходить до висновку, що ОСОБА_6 потребує тривалого спостереження в умовах психіатричного стаціонару судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 94 від 27.12.2022 р., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу до якого відноситься інкриміноване йому кримінальне правопорушення страждав, та, на теперішній час, страждає, на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад не уточнений. За своїм психічним станом ОСОБА_6 , в період часу до якого відноситься інкриміноване йому кримінальне правопорушення не міг, та, на теперішній час, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, в тимчасовому хворобливому стані не знаходився, а страждав на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад неуточнений. ОСОБА_6 за своїм психічним станом здоров`я, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру поміщення до психіатричного закладу з надання стаціонарної допомоги.

Будь-яких сумнівів в об`єктивності та достовірності вказаних висновків судово-психіатричних експертиз, які складені судово-психіатричними експертами, попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що при прийняті рішення про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, судом першої інстанції належним чином враховані характер вчинених ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, небезпека для оточуючих, характер захворювання та думка експертів-психіатрів стосовно необхідності застосування примусових заходів медичного характеру, а відтак погоджується з висновками суду, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом та характером вчинених ним суспільно небезпечних діянь, в тому числі, передбаченому ч. 3 ст. 15, п. 1 ч.2 ст. 115 КК України, становить небезпеку для суспільства та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КК України, потребує госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

При цьому, варто відзначити, що відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру.

Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_6 судом не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а відтак, прийняте судом першої інстанції рішення є правильним, у зв`язку з чим, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів, наведених у апеляційній скарзі захисника, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3