ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1885/23 Справа № 192/1913/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Як встановлено судом, засуджений звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, в якому зазначив, що у документах адміністрації установи чітко відображено виключно позитивна оцінка його поведінки під час відбування покарання, він працевлаштований на об`єкті промислової зони виправної колонії, залучається до благоустрою колонії, процес у напрямку виправлення якого він досяг, а також зміни яких він зазнав, вказують на невиправданість його подальшого тримання в умовах позбавлення волі.

Перевіряючи вказані обставини, суд дослідив довідку про заохочення та стягнення, відповідно до якої засуджений має два заохочення у виді подяки застосоване до засудженого 12 квітня 2021 року та 13 жовтня 2022 року, та два стягнення, які застосовані 31 липня 2020 року та 21 жовтня 2021 року. Також судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах особової справи характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що наявні матеріали справи, не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і не дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення. При цьому при визначенні ступеню поведінки засудженого, судом враховано, що засуджений не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, дійшов висновку, що засуджений на даний час не став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього вимоги ст. 82 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що в судовому засіданні не повністю було розглянуто справу та не враховано деяких позитивно характеризуючих його факторів, а саме: засуджений двічі писав заяву про готовність захищати свою країну під час воєнних дій, тим самим спокутуючи свою провину перед державою; приймання участі у волонтерстві, яке полягає у плетінні маскувальних сіток для ЗСУ; приймання участі у покращенні благоустрою житлового приміщення - барака; працевлаштований у режимній бригаді промислової зони, яка займається ремонтом та благоустроєм об`єктів колонії; перебування на обліку лікаря через гіпертонічну хворобу; зарахований до ПТУ.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисники апеляційну скаргу засудженого підтримали, наполягали на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення, засуджений має два заохочення у виді подяки застосоване до засудженого 12 квітня 2021 року та 13 жовтня 2022 року, та два стягнення, які застосовані 31 липня 2020 року та 21 жовтня 2021 року.

Згідно наявних в матеріалах особової справи характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.

Виходячи із вищенаведених норм та встановлених обставин і даних щодо поведінки засудженого за час відбування покарання у виправній установі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що наявні матеріали справи, не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і не дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

При цьому при визначенні ступеню поведінки засудженого, колегія суддів звертає увагу, що засуджений не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, що також підтверджує висновки суду першої інстанції про передчасність застосування до засудженого положень ст. 82 КК України.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що він писав двічі заяву про готовність захищати свою країну під час воєнних дій, тим самим спокутуючи свою провину перед державою та приймав участь у волонтерстві, яке полягає у плетінні маскувальних сіток для ЗСУ не є підставою для застосування положень ст. 82 КК України оскільки в розумінні положень ст. 6 КВК України це не є достатнім доказом його виправлення та усвідомлення засудженим протиправності своїх дій. Щодо приймання засудженим участі у покращенні благоустрою житлового приміщення - барака та працевлаштуванні у режимній бригаді промислової зони, яка займається ремонтом та благоустроєм об`єктів колонії, то такі доводи засудженого, також, не є виключними та беззаперечними підставами для застосування ст. 82 КК України, а є загальноприйнятою нормою поведінки засуджених і відбуваючих у виправній установі покарання осіб. Посилання засудженого в апеляційній скарзі на перебування на обліку лікаря через гіпертонічну хворобу в розумінні вимог ст. 82 КК України не є підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а може бути підставою для розгляду питання щодо звільнення від покарання за хворобою, за наявності відповідних висновків лікарів.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 82 КК України, а відтак і правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

А тому, керуючись положеннями ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4