Справа № 331/3415/23
Провадження № 1-кп/331/466/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, яке надійшло разом із угодою про визнання винуватості, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 від 05.07.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Богдан Рахівського району Закарпатської області, який проходить військову службу на посаді номера обслуги 2 обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.04.1993 Рахівським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 140 КК України ( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

-04.10.1995 Рахівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. Звільнений 21.08.1998 по відбуттю строку покарання;

-03.02.1999 Рахівським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. Звільнений 30.11.2002 по відбуттю строку покарання;

-04.03.2004 Рахівським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

-09.08.2010 Ворошиловським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-12.10.2010 Калінінським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

-18.01.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-29.06.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-19.04.2018 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.5 КК України,

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним.

03.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №51 ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 2 обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст.3, 9, 11, 16, 28, 30, 37, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися із гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними силами України і полягає у наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, надані командирові (начальникові), права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів) , виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

У свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

13.05.2022 року солдата ОСОБА_5 направлено на лікування до військової частини НОМЕР_2 (Запорізький військовий шпиталь) яке останній проходив у період часу з 13.05.2022 по 18.05.2022 року.

Після цього, 18.05.2022 року солдат ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, без поважних причин самовільно залишив місце несення служби, а саме військову частину НОМЕР_2 (Запорізький військовий шпиталь) розташовану за адресою АДРЕСА_2 , куди останнього було направлено для проходження лікування.

Так в період з 18.05.2022 по 29.09.2022 солдат ОСОБА_5 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину для подальшого проходження військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. В подальшому 29.09.2022 солдат ОСОБА_5 самостійно повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 .

Дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, що виразились самовільному залишенні місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану (станом на 29.09.2022).

II. Зміст угоди про визнання винуватості.

23.05.2022 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 , була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у виді службового обмеження строком на 2 роки із відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження щодо укладення угоди.

Допитаний під час підготовчого судового засідання обвинувачений вину у інкримінованому правопорушенні визнав у повному обсязі. Пояснив, що він доглядає та утримує батька, який є інвалідом та не має можливості пересуватись. Через те, що батько потребував допомоги, ОСОБА_5 не подумавши про наслідки, залишив службу, а саме полишив лікування, яке проходив у Запорізькому військовому шпиталі та поїхав додому. Через деякий час ОСОБА_5 зрозумів, що такими своїми діями вчиняє кримінальне правопорушення, і наслідки можуть бути більш суттєвими, а тому самостійно повернувся до військової частини і з кінця вересня 2022 року продовжує нести сумлінну службу.

ОСОБА_5 зазначив, що укладання угоди про визнання винуватості є добровільним, тиску та вмовлянь на укладання угоди до нього застосовано не було. При цьому судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості. Також надав матеріали, що характеризують особу ОСОБА_5 ..

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засідання також просив затвердити укладену угоду, підтвердив, що укладання угоди його підзахисним було добровільним, і захисником обвинуваченому повністю роз`ясненні наслідки укладання угоди.

У вказаному кримінальному провадженню потерпіла сторона відсутня, кримінальним правопорушенням майнову шкоду спричинено не було.

В судовому засіданні було допитано у якості свідка для отримання даних, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника командира роти ВЧ НОМЕР_3 з морально-психологічного забезпечення. Свідок вказала, що після повернення на службу ОСОБА_5 його поведінка змінилася, накази командира виконує, на даний час несу військову службу у тилу зв`язку із кримінальним провадження, після винесення вироку буде вирішено питання щодо поставлення його для безпосередньої участі у бойових діях. Щодо покарання, яке узгоджено між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , вказала, що на її думку вказане покарання є достатнім за вчинене кримінальне правопорушення.

IV. Нормативно-правове обґрунтування затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Зміст угоди відповідає положенням ст. 472 КПК України.

V. Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану ( станом на 29.09.2022).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, кваліфікується як тяжкий злочин.

VI. Мотиви, з яких суд затверджує угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд також отримав усне підтвердження обвинуваченого, що він не перебуває під дією наркотичних речовин, і повністю усвідомлює та може розпоряджатися своїми правами у судовому засіданні, а також усвідомлює наслідки своїх дій.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства.

Судом також досліджені письмові докази, що характеризують обвинуваченого, а саме той факт, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, має місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, проходить військову службу на посаді номера обслуги 2 обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 гірсько-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

Зважаючи на той факт, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

VІІ. Призначення покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння проведенню досудового розслідування.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України відсутні.

Враховуючи вищенаведене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України (в редакції від 19.08.2022 року) та призначення обвинуваченому покарання більш м`якого виду.

Відповідно до норми частини першої ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Отже, чинним процесуальним законом передбачена можливість призначення покарання, визначеного в угоді як узгоджене, а тому суд приходить до висновку про можливість його застосування

VІІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Клопотань про застосування зміну та скасування заходів забезпечення кримінального провадження до суду не надходило.

З цих підстав,

Керуючись ст.ст.314,469,472,473,474, 475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000290, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому узгоджене покарання з урахуванням ст.ст. 58, 69 КК України вигляді службового обмеження строком на 2 (два) роки із відрахуванням у дохід держави із суми грошового забезпечення у розмірі 20 (двадцять) відсотків.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення:

- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Учасники судового провадження мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1