Номер провадження: 11-сс/813/1425/23
Справа № 522/7191/23 1-кс/522/4942/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України,

встановив:

В провадженні СВ Управління СБ України в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000109 від 17.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст.111-1, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні - на початку лютого 2023 року (точні дата, час і обставини досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_8 , перебуваючи і постійно проживаючи в м. Одесі, в ході спілкування за невстановлених обставин засобами електронного зв`язку через мережу Інтернет з невстановленим представником російського державного пропагандистського телеканалу « ОСОБА_9 », одержав від вказаного представника пропозицію і вказівки створити і передати телеканалу « ОСОБА_9 » для подальшого публічного розповсюдження серед необмеженого кола осіб засобами масової інформації телеканалу « ОСОБА_9 » та іншими засобами масової інформації пропагандистський інформаційний продукт - аудіовізуальний твір, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану. При цьому, згідно з вказівками представника російського державного пропагандистського телеканалу «РЕН ТВ», під виглядом співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 , який інтерв?юється, мала виступати стороння особа, яка мала грати роль співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 і в ході інтерв`ю висловити думку, яка не відповідає дійсності, щодо виключно примусового характеру мобілізації; виключно негативних наслідків для тих, хто мобілізується (неминуча загибель в ході військових дій); незаконності і аморальності дій співробітників органів ТЦК та СП; безперспективності і недоцільності спротиву державі-агресору; прагнення більшої частини громадян України уникнути мобілізації; покладання провини за війну в Україні на країни-партнерів України, які надають Україні фінансову, матеріальну допомогу, без якої настане швидше досягнення Російською Федерацією своїх цілей і закінчення війни; відсутності в Україні свободи слова.

Виконуючи вказівку представника російського державного пропагандистського телеканалу «РЕН ТВ», на початку лютого 2023 року (точні дата, час і обставини досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_8 звернувся до знайомого йому громадянина України ОСОБА_10 з пропозицією взяти участь у створенні зазначеного пропагандистського аудіовізуального твору, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану, при цьому запропонував ОСОБА_10 грати роль такого співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 і в ході інтерв?ю висловити вищевказані думки на підтримку держави-агресора - Російської Федерації. На вказану пропозицію ОСОБА_10 відповів згодою, тим самим ОСОБА_8 вступив з ОСОБА_10 у злочину змову, направлену на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором - Російською Федерацією, спрямованої на підтримку держави-агресора.

У подальшому, на виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 за невстановлених обставин самостійно визначив місце запису інтерв`ю - приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , час його створення - 09.02.2023 року, а також зміст питань і відповідей, які мають бути висловлені протягом інтерв`ю. Крім того, ОСОБА_8 вирішив при створенні інформаційного продукту виступати як інтерв`юер, а також знімати хід інтерв`ю на відеозапис за допомогою власної відеокамери марки «CANON», модель XA 40, серійний номер 24. Про час, місце і деталі запису інтерв`ю ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10

09.02.2023 року, у період з 13:37 год. до 15:55 год., ОСОБА_8 , діючи умисно, спільно з ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ним, знаходячись у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на підтримку держави-агресора - Російської Федерації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді сприяння державі-агресору - Російській Федерації - у здійснення збройної агресії проти України, загрози інформаційній безпеці України, створив пропагандистський інформаційний продукт - аудіовізуальний твір, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану. При цьому, ОСОБА_8 грав роль інтерв`юера (з фіксацією в кадрі його голосу), а також знімав хід інтерв`ю на власну відеокамеру марки «CANON», модель XA 40, серійний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_10 , попередньо загримувавшись - грав роль співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з фіксацією в кадрі його зображення і голосу). В інтерв`ю ОСОБА_10 , діючи за вказівкою представника російського державного пропагандистського телеканалу «РЕН ТВ», одержаною і доведеною йому ОСОБА_8 , висловив, серед іншого, наступні фрази:

- «И вот в один прекрасный момент, начальник ТЦК пришел и сообщил, что: «Ребята у нас для вас радостная новость аж с самого Киева». И теперь мы вот, вот план не менее семидесяти душ в месяц по приводам. То есть отловить, привезти, а иначе сами на Донбасс. А у меня дети…» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «А вот скажите, вот такая спокойная жизнь в один момент и закончилась, как оно произошло, ну я имею в виду после 24-го, после военного конфликта?»);

- «Абсолютно, по всей стране» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «Такие команды были по всем военкоматам?»);

- «Вы знаете, если поначалу как-то стеснялись, то в дальнейшем, учитывая ухудшающуюся ситуацию, с нас же тоже спрос увеличили. Уже стало не 60 или 70, а 120 человек в месяц и крутись как хочешь. Ну и соответственно приходиться включать смекалку. Если раньше так отлавливали только призывников и уклонистов, бегали за ними по газонам, теперь приходиться и по городу. Законно это да нет конечно. Но в стране война, кому до закона» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «А методы, которыми Вы должны пользоваться, никто вам как бы, или все дозволено по умолчанию?»);

- «Ну да, а что я могу сделать? Тут или-или. Или я ловлю и привожу или я сам уезжаю» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «Понятно, а вот, на сегодняшний момент, если говорить в данное время, то это уже попахивает беспределом вы согласны с этим?»);

- «Как нас только народ не называет: и охотниками и жнецами смерти, по-всякому… но это правда. Это правда, мы действительно отлавливаем, извините за выражение «м?ясо» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «То есть, можно сказать, что это грубо, но наверное правильно, что получается что жизнь за жизнь, грубо говоря. Таким образом вы выкупаете свои жизни?»);

- «Ну как вы думаете, если вот меня например забрали бы туда, человека без мотивации абсолютно, стал бы я хорошо выполнять приказы, стал бы я, ну скажем более мотивирован? Конечно нет. Другое дело, что когда от выполнения приказа зависит твоя жизнь это, тут приходится крутится. Скажем так, уже самых мотивированных уже перемололи, перелопатили, остальные вот такие вот «бігунки» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «Вы считаете, что люди, которые, как вы считаете с точки зрения логики, те люди, которые насильно попали на фронт, это, от них будет толк? Это продуктивная как бы единица?»);

- «Сейчас 2 месяца на учебку дается, тут вопрос удачи на самом деле» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «А учебка, учебка дает?»);

- «Ну за кого людям умирать» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «А скажите, как вы считаете, подобная ситуация, она не является консолидирующей, не разъединяет общество на сегодняшний день, когда в стране война и казалось бы, должно быть объединение?»);

- «Если бы западные страны не подливали масла в огонь в виде финансов и техники, то скорее всего это уже давно закончилось бы» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «Как вы считаете, по вашим ощущениям может быть, есть какие-то внутренние у вас предположения, долго ли будет продолжаться такой беспредельный по большому счету призыв? Мобилизация?»);

- «На украинском телевидении я бы ничего подобного не сказал» (у відповідь на запитання ОСОБА_8 : «Павел, вот скажите, вот мы с вами так говорим, вы говорите очень серьезные острые вещи, не боитесь ли вы так откровенно об этом говорить?»).

Хід інтерв`ю ОСОБА_8 , використовуючи власну відеокамеру марки «CANON», модель XA 40, серійний номер 24, записав на карту пам`яті, відеофайли "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", "MVI_2374.MP4", "MVI_2375.MP4", "MVI_2376.MP4", "MVI_2377.MP4", "MVI_2378.MP4", "MVI_2379.MP4", "MVI_2380.MP4".

У подальшому, 09-10.02.2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_8 , знаходячись в м. Одесі у невстановленому досудовим розслідуванням місці, завершуючи спільні протиправні дії щодо здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором - Російською Федерацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, через мережу Інтернет відправив невстановленому представнику російського державного пропагандистського телеканалу «РЕН ТВ» відеофайли "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", "MVI_2378.MP4", "MVI_2379.MP4", "MVI_2380.MP4" із попередньо знятим ним спільно з ОСОБА_10 відеозаписом інтерв`ю, для його подальшого публічного поширення серед необмеженого кола осіб засобами масової інформації телеканалу « ОСОБА_9 » та іншими засобами масової інформації.

ІНФОРМАЦІЯ_8 , о 14:22 год., у російському пропагандистському засобі масової інформації - інформаційному порталі «РЕН-ТВ» в мережі Інтернет ( ІНФОРМАЦІЯ_9 представниками російського державного пропагандистського телеканалу « ОСОБА_9 » для публічного доступу необмеженого кола осіб було розміщено статтю «Жнецы смерти»: как на ІНФОРМАЦІЯ_10 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 ), в якій, серед іншого, опубліковано відеозапис « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 ) з фрагментом інтерв`ю, попередньо записаного ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , з відтворенням вищевказаних фраз, промовлених ОСОБА_10 , і з редагованими запитаннями ОСОБА_8 , викладеними в іншій редакції і озвученими іншою невстановленою особою - представником російського державного пропагандистського телеканалу «РЕН ТВ». У подальшому, вказаний відеозапис був поширений на інших сайтах в мережі Інтернет, внаслідок чого став доступним для невизначеного, але значного кола осіб.

В інтерв`ю, створеному ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , висловлено думку, яка не відповідає дійсності, щодо виключно примусового характеру мобілізації; виключно негативних наслідків для тих, хто мобілізується (неминуча загибель в ході військових дій); незаконності і аморальності дій співробітників органів ТЦК та СП; безперспективності і недоцільності спротиву державі-агресору; прагнення більшої частини громадян України уникнути мобілізації; покладання провини за війну в Україні на країни-партнерів України, які надають Україні фінансову, матеріальну допомогу, без якої настане швидше досягнення Російською Федерацією своїх цілей і закінчення війни; відсутності в Україні свободи слова. Психологічний зміст інтерв`ю спрямований на підтримку держави-агресора шляхом пропаганди таких ідей: не можна йти до лав ЗСУ, тому що є ризик загинути; влада України відправляє мобілізованих на смерть; українське суспільство не бажає брати участь у відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації; військовослужбовців Збройних Сил України, інших Сил оборони мобілізують виключно примусово. Поширення таких ідей призводить до зниження в українському суспільстві мотивації мобілізуватися до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони і послаблює їхню боєздатність.

12.06.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.ст.208, 615 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, за відсутності ознак державної зради.

13.06.2023 року слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 10.08.2023 року включно, без визначення розміру застави (справа №522/7191/23, провадження №1-кс/522/3790/23).

04.08.2023 року слідчий СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, що є особливо тяжким злочином, раніше встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення. А завершити досудове розслідування до строку дії попередньої ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно ще виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема отримати висновки амбулаторних судово-психіатричних експертиз відносно підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ; отримати висновок судової портретної експертизи; отримати висновок судової експертизи матеріалів відео-, звукозапису; встановити співучасників або додаткових свідків дій, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ; виконати вимоги ст.ст.290, 291 КПК України, скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

08.08.2023 слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси продовжено строк досудового розслідування в кримінальному проваджені №0000109 від 17.03.2023 року до 4-х місяців, тобто до 10.10.2023 року (справа №522/7191/23, провадження №1-кс/522/4941/23).

Оскарженою ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07.10.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, а ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, зокрема його переховування від органу досудового розслідування та інші ризики у кримінальному провадженні. Врахувавши вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_8 злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, з огляду на не врахування слідчим суддею не доведеності прокурором обґрунтованості підозри, не дослідження доказів, а також не доведеності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Згідно ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя в цілому виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання/продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу обшуку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , від 09.05.2023 року; протоколу обшуку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , від 09.05.2023 року, за місцем проживання ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 09.05.2023 року; протоколу огляду від 10.05.2023 року; протоколу огляду речей та документів від 09.06.2023 року; протоколу огляду речей та документів від 07.06.2023 року; протоколів огляду від 29.05.2023 року; висновку експерта ЗЕС УНДІСТ та СЕ Управління СБ України в Одеській області № 229 від 05.06.2023 року і висновку експерта Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України № 23-2801 від 30.05.2023 року; протоколу обшуку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_14 від 12.06.2023 року; протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 12.06.2023 року; протоколу огляду від 12.06.2023 року; протоколу обшуку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_10 від 12.06.2023 року; протоколу обшуку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_15 від 12.06.2023 року; протоколу огляду приміщення, розташованого з адресою: АДРЕСА_2 , від 12.06.2023 року; протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 12.06.2023 року; протоколу огляду предметів від 12.06.2023 року; протоколу огляду від 23.06.2023 року; протоколу огляду від 24.07.2023 року; та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційним судом не встановлено передбачених ст.87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які на даній стадії досудового розслідування можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.6 ст.111-1 КК України: здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, за відсутності ознак державної зради (колабораційна діяльність).

Таким чином, долучені до клопотання докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», що свідчить про безпідставність доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри.

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовують версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, та продовження або відсутності існування раніше встановлених ризиків.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає також необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя необґрунтовано послався на продовження існування ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки згідно ухвали від 13.06.2023 року при обранні підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні існують ризики: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності; знищення, приховання або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, які ще не допитані. В оскарженій ухвалі слідчим суддею зазначено, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати, тобто фактично встановлено, що раніше встановлені ризики не втратили свою актуальність та існують і зараз.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Не виключається і ризик можливого знищення, приховання або спотворення підозрюваним будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Мотивуючи необхідність продовження підозрюваному строку тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих дій, зокрема необхідно отримати висновки амбулаторних судово-психіатричних експертиз відносно підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ; отримати висновок судової портретної експертизи; отримати висновок судової експертизи матеріалів відео-, звукозапису; встановити співучасників або додаткових свідків дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 ; виконати вимоги, передбачені ст.ст. 290, 291 КПК України; зокрема скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, що буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.6 ст.111-1 КК України, слідчий суддя одночасно із продовженням строку тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання підозрюваного під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для необхідності відмови в клопотанні слідчого, про що просить в апеляційній скарзі захисник, чи для зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.197 КПК.

Згідно ст.197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 07.10.2023 року включно, що становить 61 (шістдесят один) день та не відповідає вимогам ст.197 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині визначення строку дії ухвали не відповідає вимогам закону, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року у виді тримання під вартою.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 06.10.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4