ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/3333/21 Номер провадження 11-кп/814/261/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст.126-1 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

сурдоперекладача - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000127, № 0000287 за апеляційною скаргою прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, який є особою з інвалідністю ІІІ-групи, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

26.01.2021 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за статтею 126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік,

засуджено за ст. 126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2021 та остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_10 будучи судимим 26 січня 2021 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства, а також постановами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року та 09 червня 2021 року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, що мало місце 11 березня 2021 року та 11 квітня 2021 року відносно своєї матері ОСОБА_7 , з якою він спільно проживав за адресою: АДРЕСА_3 , належних висновків для себе не зробив та знову вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_7 .

А саме: ОСОБА_10 06 червня 2021 року приблизно о 10 годині у квартирі АДРЕСА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, схопив свою матір ОСОБА_7 за волосся та вдарив головою об дерев`яну тумбу, внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_7 фізичних страждань.

Крім того, ОСОБА_10 08 червня 2021 року приблизно о 20 годині у квартирі АДРЕСА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вдарив своєю головою в обличчя своєї матері ОСОБА_7 , чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі потерпілої, які по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_7 фізичних страждань.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування закону, який підлягає застосуванню - ст. 71 КК України, застосування закону, який не підлягає застосуванню - ч.4 ст. 70 КК України, та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості,просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду від 26.01.2021, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що призначаючи покарання суд першої інстанції безпідставно застосував ч.4 ст. 70 КК України та не застосував ст. 71 КК України, яка повинна бути застосовано, оскільки ОСОБА_10 вчинив нові злочини після постановлення попереднього вироку.

При цьому, визначаючи остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України призначене остаточне покарання має бути більшим, ніж покарання, призначене за новим вироком, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Крім цього стверджує, що оскільки нові злочини ОСОБА_10 вчинив після засудження за аналогічне кримінальне правопорушення, що вказує на нездатність обвинуваченого контролювати власні дії, не працює, зловживає алкогольними напоями, тому вважає, що йому необхідно призначити реальне покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікацію його дій за ст. 126-1 КК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, учасниками не оспорюється та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Проте доводи прокурора про неправильне застосування закону України, є слушним.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , судом першої інстанції при постановленні рішення не було враховано, що кримінальні правопорушення у цьому провадженні були вчинені 06.06.2021 та 08.06.2021 після ухвалення попереднього вироку Ізюмським міськрайонним судом від 26.01.2021. Тому, призначаючи покарання за ч. 4 ст. 70 КК суд допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є незастосування закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.

Разом з цим, твердження прокурора про необхідність призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання є безпідставними.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, та обставини, яка обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього колегія суддів враховує те, що ОСОБА_10 є особою з інвалідністю 3-ї групи, думку потерпілої, яка під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Інших, вагомих доказів, які б стали підставою для призначеного більш суворого покарання, прокурор не зазначає.

З огляду на вказане, відсутні підстави для призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2021 року та остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4