ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/6420/21 Номер провадження 11-кп/814/438/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000407 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 25 листопада 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого статус учасника бойових дій, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01 квітня 2021 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 квітня 2021 року у виді 2 років позбавлення волі, остаточно призначено 10 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , 20 червня 2021 року, о 19 год. 55 хв., на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, у ході конфлікту, наздогнавши ОСОБА_9 поблизу буд. АДРЕСА_2 , погрожуючи вбивством останнього, наніс один удар раніше заготовленим ножем у шию потерпілого, чим спричинив різане поранення лівої бокової поверхні шиї з ушкодженням гілки лівої зовнішньої сонної артерії, що не супроводжувалось загрозливими для життя явищами та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого залишив місце вчинення злочину.

Проте, незважаючи на те, що ОСОБА_8 виконав усі злочинні дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 смерть останнього не настала з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому своєчасно було надано медичну допомогу.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від поданої раніше апеляційної скарги.

У свої апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 125 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що під час судового розгляду було порушено його право на захист.

У своїй апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання в межах санкції зазначеної статті.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують на явність умислу у обвинуваченого на вчинення вбивства або умисного завдання тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_9 . Стверджує, що удар ножем обвинувачений наніс потерпілому випадково під час сварки, в ході якої ОСОБА_9 першим наніс удари обвинуваченому.

Також зазначає, що судом при призначенні покарання, не враховано дані про особу обвинуваченого та те, що він є захисником Батьківщини і потребує психологічної реабілітації.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку їх апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого із ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 125 КК України в ході апеляційного розгляду не знайшли підтвердження.

Колегія суддів враховую правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові № 5-32 кс 12 від 31 січня 2013 року, відповідно до якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягнути певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Разом із тим, при кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, погодився, про наявність конфлікту між ним та ОСОБА_9 . Проте зазначив, що бійку першим розпочав потерпілий та спричинив йому тілесні ушкодження, внаслідок чого обвинувачений випадково наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область шиї.

Потерпілий надав показання та зазначив, що саме обвинувачений розпочав першим конфлікт, а удар ножем в область шиї знизу вгору наніс вже біля будинку потерпілого, наздогнавши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та погрожуючи ОСОБА_9 вбивством. Після події злочину ОСОБА_8 зник.

Надані показання потерпілий ОСОБА_9 підтвердив під час проведення слідчого експерименту 20.06.2021.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали аналогічні показання.

Зазначені показання потерпілого та свідків є логічними, послідовними і узгоджуються між собою та підтверджуються протоколом огляду місця події від 20.06.2021, яким встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено за адресою: буд. АДРЕСА_2 , висновком судово-медичної експертизи «12-14/33-ОКБ/21 від 11.08.2021, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, завдане ріжучим предметом за обставин та локалізації, зазначеними потерпілим під час слідчого експерименту, даними, збереженими на диску з відеофайлами з камери відеоспостереження, з яких вбачається, що обвинувачений наздогнав потерпілого за адресою проживання ОСОБА_9 та наніс йому удар ножем в область шиї.

Крім того, з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.06.2021 свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 впізнали ОСОБА_8 як особу, яка завдала ножового поранення потерпілому.

Враховуючи спосіб та знаряддя вчинення злочину, погрози ОСОБА_8 щодо позбавлення життя потерпілого, які він висловив тримаючи раніше заготовлений ніж у руці, характер і локалізацію поранення, а саме спричинення обвинуваченим удару ножем у ліву бокову поверхню шиї з ушкодженням гілки лівої зовнішньої сонної артерії, поведінку ОСОБА_8 після заподіяння тілесних ушкоджень, а саме те, що обвинувачений не вчинив дій на відвернення наслідків свого діяння, не надав необхідну допомогу потерпілому, не викликав швидку допомогу та спокійно залишив місце вчинення злочину, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність умислу в обвинуваченого на позбавлення життя людини.

Той факт, що у результаті спричиненого удару в життєво важливий орган потерпілого лезом ножа, не настала смерть, а настали наслідки у лише у вигляді легкого тілесного ушкодження, не може свідчити про відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення смерті ОСОБА_9 , оскільки ці наслідки у сукупності із вищезазначеними обставинами, які були встановлені судом першої інстанції дають підстави стверджувати про спробу ОСОБА_8 позбавити життя потерпілого, що у свою чергу не сталося через випадковий збіг обставин.

Крім того, показання ОСОБА_8 щодо нанесення йому численних побоїв ОСОБА_9 та його братом спростовуються консультативним висновком №10/7657 від 21.06.2021 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» відповідно до якої під час огляду на тілі обвинуваченого виявлено лише садно на лобі зліва та гематому навколо лівого ока та не підтверджуються жодним іншим доказом.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, щодо необхідності проведення психологічної реабілітації відносно ОСОБА_8 з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричного обстеження обвинуваченого №407 від 28.07.2021, ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, проте на момент вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 були отримані у визначеному КПК порядку, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження у місцевому суді, не викликають сумніву в законності їх збирання та процесуального закріплення. Разом з тим, доказів, які б свідчили про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, сторона обвинувачення суду не надала, а також у апеляційних скаргах належних обґрунтувань не навела. Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин справи діяння обґрунтовано отримало юридичну правову оцінку за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченого про порушення його права на захист при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження. Так, із технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 14.09.2021, вбачається, що судом було роз`яснено обвинуваченому його право на захист, крім того протягом усього судового розгляду захист обвинуваченого здійснював захисник адвокат ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше судимий, із середньою спеціальною освітою, не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільно, має грамоту та відзнаку Президента України, які отримав за час військової служби за контрактом, має статус учасника бойових дій; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував, що обвинувачений вчинив злочин через два місяці після його засудження вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року, тобто до повного відбуття покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 мінімальне покарання в межах санкції статті, із застосуванням ст. 71 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Люботинського міського суду Харківської області від 25 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4