Номер провадження: 11-сс/813/1019/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

законного представника підозрюваного - ОСОБА_8

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в кримінальному провадженні №0000840 від 28.05.2023 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Зеленогірське Подільського району Одеської області, громадянина України, українця, учня 11 класу Зеленогірського ліцею Зеленогірської селищної ради, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

встановив:

В провадженні ВРЗСТ СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000840 від 28.05.2023 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Згідно повідомлення про підозру, 27.05.2023 року, у невстановлений слідством час, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи та розуміючи, що керування транспортним засобом у стані сп`яніння заборонено, не маючи посвідчення водія, приступив до керування мотоцикла «SUZUKI BANDIT 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без бокового причепа, чим допустив порушення вимог п. 2.1. а) та п. 2.9. а), Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України), який передбачає, що:

п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

У подальшому 27.05.2023 року, приблизно о 22:10, у темний час доби, у похмуру, але без опадів погоду, неповнолітній водій ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом «SUZUKI BANDIT 250», здійснював рух у с. Гвоздавка Друга в Подільському районі Одеської області по проїзній частині вул. Яблунева, яка має по одній смузі для руху транспортних засобів зустрічних напрямків, з боку с. Бобрик Другий в напрямку с. Ясинове Друге, здійснював перевезення неповнолітнього пасажира ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на задньому пасажирському сидінні.

Рухаючись по заокругленій проїзній частині вул. Яблунева праворуч та при наближенні до будинку АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_9 не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан проїзної частини, стан свого здоров`я та своє самопочуття, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан керованого мотоцикла, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи з необережності та в порушення вимог п. п. 1.5., 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, які передбачають:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив належних і своєчасних заходів до зниження швидкості свого руху до безпечної та допустимої на даній ділянці дороги, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух із попередньою швидкістю, в результаті чого на вказаній ділянці вулиці не впорався із керуванням транспортного засобу і допустив його виїзд за межі проїзної частини - на ліве узбіччя, де вже мотоцикл «SUZUKI BANDIT 250» рухаючись у не контрольованому стані біля домоволодіння №11 зазначеної вулиці скоїв наїзд на дерево.

Внаслідок даної ДТП неповнолітньому пасажиру мотоцикла «SUZUKI BANDIT 250» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження, від яких настала його смерть на місці пригоди.

Допущенні неповнолітнім водієм ОСОБА_9 порушення вимог п. п. 1.5., 2.3. б), 2.1. а), 2.9. а), 12.1. «Правил дорожнього руху України» знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 .

28.05.2023 року ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

30.05.2023 року слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 клопотанням про обрання неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що неповнолітній ОСОБА_9 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 28.07.2023 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, однак констатував, що слідчим та прокурором не доведено необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків. Врахувавши особу підозрюваного, його вік, міцність його соціальних зв`язків, позитивні характеристики за місцем навчання та місцем проживання, а також те, що є раніше не судимим, слідчий суддя дійшов висновку, що достатнім запобіжним заходом для підозрюваного, який забезпечить виконання покладених на нього обов`язків буде цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Прокурор стверджує, що слідчим суддею не в повній мірі оцінені обставини кримінального провадження, не враховано тяжкість злочину, його наслідки, та доведеність встановлених ризиків, не враховано особу підозрюваного та безпідставно обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який не зможе, на думку прокурора, забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; неповнолітнього підозрюваного, його законного представника та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи відмову в ньому, та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину та наявність певних ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Слідчий суддя також врахував обставини, передбачені ст.178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим; особу підозрюваного, його вік та міцність соціальних зв`язків, зокрема те, що він є раніше не судимим, має місце реєстрації та постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання та місцем проживання.

Одночасно слідчий суддя встановив, що прокурором та слідчим не доведено наявність достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Доводи прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, з огляду на таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, свідчать про відсутність у підозрюваного мети перешкоджати кримінальному провадженню.

Підозрюваний ОСОБА_9 особисто, разом із своїм законним представником ОСОБА_8 , з`явився до суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилося питання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного оскарженою ухвалою запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризики можливих спроб переховування підозрюваним, здійснення ним незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні повністю не виключаються, але вони, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимим, позитивно характеризується, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що свідчить про непереконливість доводів прокурора щодо існування підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про неврахування слідчим суддею наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки оскарженою ухвалою підтверджується, що слідчим суддею визнано доведеними ризики можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також здійснення його незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, та є такими, що можуть бути нівельовані застосуванням запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Інші ризики слідчим суддею визнано не доведеними.

Прокурор повідомив апеляційному суду, що після застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, органом досудового розслідування та прокурором не зафіксовано порушень підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідність обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого Конституцією України, кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи неповнолітнього підозрюваного, на даний час прокурором не доведена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки неповнолітнього підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з її правом на свободу.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2023 року , якою неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_9 в кримінальному провадженні №0000840 від 28.05.2023 року за ч.3 ст.286-1 КК України, обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4