Справа №487/2603/23
Провадження №1-кс/487/1279/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000837 від 13.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023 прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000837 від 13.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на територію земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0001, що перебуває на праві власності у Миколаївської міської ради , тобто територію здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_4 » та майно, що на ній розташовано, у тому числі всі пересувні споруди, атракціони, з метою забезпечення збереженості речових доказів на весь час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні із забороною користування територією, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Підставою для внесення клопотання стало те, що майно має істотне значення для досудового розслідування та може бути використане як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цим майном призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотання підтримує.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності прокурора, що не суперечить приписам ч.1 ст.172 КПК України.

З урахуванням приписів ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000837 від 13.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 13.05.2023 до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що на території дитячого ігрового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 в результаті порушення правил роботи з об`єктами підвищеної небезпеки на підприємстві загинула малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.05.2023 в порядку ст.276-278 КПК України було повідомлено про підозру фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На думку органу досудового слідства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи фізичною особою підприємцем, діючи на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, яке видано 02.02.2021 року Березанською районною державною адміністрацією в Миколаївській області, а також відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.05.2023, додатковий вид діяльності якого за КВЕД 2010 «93.21.0 «Функціювання атракціонів і тематичних парків» та «93.29 організування інших видів відпочинку та розваг» допустила порушення вимог Закону України «Про охорону праці» при наданні розважальних послуг малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило смерть останньої.

Орган досудового слдідства зазначає, що 31.03.2023 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та виконавчим комітетом Миколаївської міської ради ОСОБА_8 укладено договір №557 про встановлення особистого строкового сервітуту, відповідно до Розділу І предметом договору виступає земельна ділянка з кадастровим номером :02:010:0001 на території культурно-ігрового комплексу «Дитяче містечко «Казка»» в Заводському районі для розміщення 11 пересувних споруд для провадження підприємницької діяльності (для організації ярмарків та атракціонів) без права власності на нерухоме майно.

Так, на початку квітня 2023 року , більш точного часу встановити під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 було здійснено облаштування території земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0001 з назвою зона розваг «ЛАБІРИНТ» пересувними спорудами, у тому числі надувним батутом з еластичними елементами, що відповідно до п. 1.2 ст.1 «Правил будови та безпечної експлуатації атракціонної техніки», затвердженого Наказом №110 Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від Наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.03.2006 є атракціоном підвищеної небезпеки.

На думку органу досудового слідства ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог ст. 13, ст.18 п.10.4.5. Закону України «Про охорону праці», «Правил будови та безпечної експлуатації атракціонної техніки» п.7.1, п.3.17,п.104.1,п.10.6.21,п.1.3.2,п.2.1.3 Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого Наказом №15 Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005, використовуючи послуги осіб, що не являються найманими працівниками, ввела в експлуатацію зону розваг ««ЛАБІРИНТ»» з пересувними спорудами, у тому числі з надувним батутом з еластичними елементами.

13.05.2023 близько 13:33 години на території земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0001 з назвою зона розваг « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з пересувними спорудами, у тому числі надувним батутом з еластичними елементами, на якій здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , перебувала малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів була допущенна до користування атракціоном підвищеної небезпеки, особами, що не є найманими працівниками суб`єкта підприємницької діяльності.

В подальшому, 13.05.2023 близько 13 год 40 хвилин під час користування батутом з еластичними елементами у зоні розваг «ЛАБІРИНТ» малолітня ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження не сумісні з життям.

Відповідно до довідки № 332221381 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :02:010:0001 перебуває на праві власності у Миколаївської міської ради

На даний час у органу розслідування виникла необхідність призначення ряду експертиз для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчим доведено, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження їх як речових доказів та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0001, що перебуває на праві власності у Миколаївської міської ради , на якій здійснює підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_4 » та майно, що на ній розташовано, у тому числі всі пересувні споруди, атракціони, із забороною користування територією, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1