ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/425/22 Номер провадження 11-кп/814/2049/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця уродженця м. Чугуїв Харківської області, українця, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-13.02.2018 року засудженого Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України, іспитовий строк 3 роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 135 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно ч.1ст.70КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно вважати його засудженим до п`яти років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з часу взяття під варту, тобто з 05 грудня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертівв сумі 7551.28 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 08.12.2021 року по справі № 636/5500/21 скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин:

05 грудня 2021 року приблизно о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, в салоні якого знаходились пасажири, а саме: на передньому пасажирському місці неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на задньому пасажирському місці- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без завантаження, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення направо керування транспортним засобом відповідної категорії, з порушенням вимог п.2.1а)Правил дорожнього руху України, де зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та з порушенням вимог п.2.9а)Правил дорожнього руху України, де зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рухаючись з включеним ближнім світлом фар зі швидкістю близько 90 км/год, здійснював рух з м. Чугуїв Харківської області по автодорозі «Чугуїв-Малинівка» в районі 3 км + 326,2 м у напрямку смт Малинівка Чугуївського району Харківської області.

Водій ОСОБА_7 рухаючись у напрямку смт Малинівка Чугуївського району Харківської області, у темну пору доби, повинен обрати таку швидкість руху, при якій під час виникнення небезпеки для руху вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2 та 12.3. Правил дорожнього руху, де зазначено:

п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.»

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

В цей час, водій ОСОБА_7 , рухаючись по автодорозі «Чугуїв-Малинівка» в районі 3 км + 326,2 м не врахував дорожню обстановку, застосував неправильні прийоми і способи керування автомобілем, де у темну пору доби обрав таку швидкість руху, при якій під час виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, в результаті порушив вимоги п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснював рух по краю проїзної частини по ходу руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку експерта №12-14/5-А/22 від 19.01.2022 року отримав наступні тілесні ушкодження: важку черепно-мозкову травму з наявністю забою головного мозку, здавлення головного мозку правосторонньою субдуральною гематомою, забої м`яких тканин голови, набряку дислокації головного мозку, забитої рани в області крила лівої клубкової кістки.

Після чого, водій ОСОБА_7 на автомобілі зник з місця дорожньо-транспортної події .

Зазначена травма голови відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Зазначена забита рана в області крила лівої клубкової кістки відноситься до легких тілесних пошкоджень по критерію небезпеки для життя (згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних уроджень»).

Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/121-22/243-ІТвід 18.01.2022року,у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимогп.п.12.2,12.3Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимогп.12.3Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3Правил дорожнього руху, які перебували з технічної точки зору в причинному зв`язку з подією даної ДТП.

Крім того, після скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної події, 05 грудня 2021 року приблизно о 03.30 год по автодорозі «Чугуїв-Малинівка» в районі 3 км + 326,2 м, водій автомобіля марки «Renault» моделі Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з місця пригоди зник, грубо порушивши вимоги п.п. 2.10 а), б), в), г), г), д), е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п.2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний»:

а) «негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»;

б) «увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил»;

в) «не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди»;

г) «вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»;

ґ)«у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10них Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди»;

д) «повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції»;

е)«вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»,-

та суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми протиправними діями поставив потерпілого ОСОБА_12 у небезпечний для життя стан, який позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, нехтуючи моральними і правовими нормами , на місці дорожньо-транспортної пригоди маючи змогу надати допомогу і з`ясувати стан потерпілого, не переконався чи потребує потерпілий медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку, тим самим умисно залишив потерпілого без допомоги в небезпеці у безпорадному стані, якого сам поставив в небезпечний для життя стан, що спричинило тяжкі наслідки.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурором подана апеляційна скарги в якій ставиться питання про скасування вироку суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме ч.3 ст.135КК України та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме ч.1 ст.55,ч.1 ст.135 КК України. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років; за ч.1 ст.135 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

На вирок суду обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій він просить змінити вирок, а саме зазначивши, що обставинами, що пом`якшують відповідальність є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні двох малолітніх дітей, та дідуся з бабусю пенсійного віку просить пом`якшити покарання до 3-х років обмеження волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник змінили вимоги апеляційної скарги та обвинувачений визнаючи всі обставини просить пом`якшити покарання до трьох років позбавлення волі..

Прокурор в судове засідання з`явилась, просила вирок змінити і задовольнити її апеляційну скаргу.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу змінили в частині призначеного покарання, промову прокурора, який просив задовольнити її вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286-1 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються і не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, так як суд першої інстанції розглянув провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 135 КК України оспорюється прокурором, але колегія суддів враховуючи, що кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не може перевіряти ті фактичні обставини, які не були предметом досліджекння судом першої інстанції, і які в порядку ч.2 ст. 394 КПК України не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, а тому апеляційна скарга прокурора в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 на ч.1 ст. 135 КК України не переглядається.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів обвинуваченого та його захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 , то вони є безпідставними та не обгрунтованими.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, але одн вчинений з необережності, а інший умисно, прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має двох малолітніх дітей, свою вину визнав повністю, а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 ніколи не мав і не має посвідчення водія будь-якого транспорного засобу, у звязку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неможливо позбавити особу права, якого у неї не було і не має, тобто права керування траспортними засобами.

З матеріалів кримінальтного провадження вбачається, що згідно лікарських довідок ОСОБА_7 на диспансерному обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей та непрацездатних дідуся та бабусю пенсійного віку.

Відповідно до інформації Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області за № 02-01-30/2198 від 06.12.2021 року, за час мешкання в смт. Малинівка на ОСОБА_7 скарг з боку мешканців селища не надходило.

Згідно побутової характеристики, виданої головою правління ОСББ «Люкс-75», ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно.

Місцевим судом у вироку вірно зазначено, що щирого каяття, як такого, що характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає не лише у визнанні ним провини, а й у висловленні жалю з приводу вчиненого і бажанні виправити ситуацію, яка склалася, готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене, під час судового розгляду не встановлено. Та обставина, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілого, не може свідчити про наявність щирого каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року (справа № 166/1065/18, провадження № 51-3392 км19) щире каяття, розкаяння, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, у тому числі шляхом справедливої і достатньої сатисфакції потерпілому. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилаються у своїй апеляційні скарзі обвинувачений та його захисник, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання ОСОБА_7 призначив у виді позбавлення волі на строк у межах санкції частини статті закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, а саме на строк 5 років позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

Також апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_7 , як цього просить обвинувачений неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку колегії суддів суд першої інсианції врахував всі положення, що стосується призначення покарань, та призначив призначив як по кожному правопорушенню так і за сукупністю злочинів необхідне й достатнє покарання для виправлення обвинуваченого иа попередження вчинення нових злочинів, у звязку з чим апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4