У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2023 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 15 лютого 2023 року

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Детективами Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 15 лютого 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ознаками кримінальних правопорушень, передбачених 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, а також за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що групою невстановлених осіб та головою наглядової ради Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» (далі ПрАТ «АЙБОКС БАНК») ОСОБА_5 , як співорганізатором вчинення кримінальних правопорушень, за пособництва залучених нею працівників банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протягом травня 2021 року березня 2023 року здійснювалася діяльність з організації азартних ігор в мережі Інтернет без передбаченої законом ліцензії з отриманням грошових коштів від гравців на рахунки підконтрольних юридичних осіб під виглядом прибутку від здійснення господарської діяльності з організації і проведення змагань (турнірів) з кіберспорту та спортивного покеру.

За таких обставин, ОСОБА_5 в період часу з 30.04.2021 по 07.03.2023 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та іншими не встановленими, на теперішній час, особами в межах єдиного умислу організованої злочинної групи, перебуваючи у м. Києві та використовуючи підконтрольні суб`єкти господарювання АТ АЙБОКС БАНК, ТОВ «ПЕЙ-ПЕЙ», ТОВ «ПОЛІСТЕРС», ТОВ «ДЗЕГА», ТОВ «ЦИГІР», ТОВ «ДАСТСАН», ТОВ «РЕКНА», ТОВ «КЕНДВІТ», ТОВ «ЦЕНТІНГ», ТОВ «СПАТ ТРЕЙД», ТОВ «МІТАР СТАРС», ТОВ «ГАМЕРТОН», ТОВ «УБЕРВАЛЬД», ТОВ «ФЛАВОН СПОРТ», ТОВ «АМЕРТОН КОНСТРАКШН», ТОВ «ЕЙКІНГ», ТОВ «СКЕЙН КОРП», ТОВ «ЗЕРЕНПЕЙ» розробила план дій щодо здійснення незаконної діяльності пов`язаної з організацією та проведенням азартних ігор в мережі інтернет без відповідної ліцензії, впровадила, контролювала та вдосконалювала цей злочинний план шляхом отримання доповідей та надання вказівок в групових чатах із ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та іншими працівниками банку. ОСОБА_5 здійснювала заохочення залучених нею до протиправної діяльності осіб шляхом грошової винагороди. За результатами вищезазначеної злочинної діяльності, учасниками організованої групи в межах єдиного умислу упродовж з 10.01.2022 до 07.03.2023 здобуто злочинним шляхом коштів на загальну суму 4 811 959 013,67 грн, які в подальшому усвідомлюючи, що кошти в сумі 4 811 959 013,67 грн. є активами, які отримано злочинним шляхом, а саме внаслідок організації та проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності, організувала вчинення дій щодо перерахування цих коштів, тобто набуття, володіння, використання та розпорядження, у тому числі здійснення ряду фінансових операцій та вчинення правочинів з такими коштами, а також маскування джерел їх походження, тобто легалізації (відмивання) вказаних коштів, фактичні обставини щодо яких свідчать про одержання їх злочинним шляхом вчинене в особливо великому розмірі.

Отримані внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень кошти учасники організованої групи розподіляли між її учасниками за невстановлених під час досудового розслідування обставин.

За результатами досудового розслідування 14.07.2023 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ознаками кримінальних правопорушень, передбачених 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України 17.07.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 зберігає частину власних грошових коштів та цінних паперів на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 (рахунок в цінних паперах), відкритих в АБ «Укргазбанк», які у випадку її засудження підлягатимуть стягненню на користь держави.

Підставою для арешту вказаного майна є достатні підстави вважати, що вказані грошові кошти та цінні папери на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 (рахунок в цінних паперах) в АБ «Укргазбанк» перебувають у власності підозрюваної ОСОБА_5 та потребують збереження для запобігання можливості їх приховування чи передачі відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України.

З метою конфіскації майна, як виду покарання, детектив просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказане майно.

Детектив, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Власник майна в судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В своєму клопотанні, як підставу для накладення арешту прокурор вказує: конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою конфіскації майна як виду покарання, може бути арештовано майно лише майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

В той же час арешт майна допускається, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Клопотання детективна не місять відомостей про залишок грошових коштів, які детектив просить арештувати. Разом з тим арешт рахунків, на яких відсутні грошові кошти, жодним чином не сприятиме меті їх застосування, а саме конфіскації майна.

Крім того, детективом у постанові від 16.08.2023 року про визнання речових доказів, не наведені підстави, якими матеріалами кримінального провадження, здобутими в ході досудового розслідування, підтверджується факт того, що інформація по рахункам та грошові кошти, могли бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень чи зберегли на собі його сліди та/або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи є предметом, об`єктом кримінально протиправних дій, чи набуті кримінально протиправним шляхом.

Також, слідчим не зазначено про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В той же час у клопотанні прокурора не вказано розмір можливої неправомірної вигоди, отриманої безпосередньо ОСОБА_5 , для визначення ступеню співмірності та пропорційної такому заходу забезпечення кримінального провадження.

Також існування арешту майна не є обов`язковою умовою, для застосування конфіскації, як виду покарання.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Крім того, детективу вже тричі було відмовлено у задоволені вказаного клопотання, що свідчить про неодноразове встановлення відсутності підстав для накладення арешту на вищевказане майно.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 15 лютого 2023 року відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1