Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2297/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158 від 12.11.2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ , Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, пенсіонера, інваліда 2-ї групи, не депутата, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.12.2021 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1(один) рік. В той же час ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомлений з вказаним вироком суду, діючи умисно, в порушення вимог ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», не виконав вказане судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік. Так, 07 вересня 2022 року, о 11 год. 40 хв., ОСОБА_4 керував транспортним засобом, мотоциклом марки «Sokil-JM-70», без державного номерного знаку, без посвідчення водія, по вул. Свято-Воздвиженській, в м. Олевську, Коростенського району, Житомирської області та був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Таким чином, ОСОБА_4 , не було добровільно виконано вирок суду, який набрав законної сили, чим порушено один із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, при призначенні покарання врахувати як пом`якшуючі обставини щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини обвинуваченим, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу у розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Прокурор зазначив, що речові докази залишити в матеріалах кримінальної справи та судові витрати відсутні. Також, прокурор вважає, що відсутні підстави для обрання до вступу вироку в законну силу запобіжного заходу обвинуваченому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та суду пояснив, що він був засуджений 17.12.2021 року вироком Бородянського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, з іспитовим строком на 1 рік. Надалі він, перебуваючи на обліку у відділі пробації, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, був змушений використовувати для пересування свій мотоцикл. Під час керування мотоциклом його зупинили працівники поліції та склали адміністративні матеріали про притягнення його до відповідальності. Штраф за винесеною постановою він сплатив добровільно. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо його не карати. Обвинувачений згоден з прокурором щодо призначення йому міри покарання у виді штрафу у розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яку просить призначити прокурор.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому, враховуючи щире каяття та повне визнання вини обвинуваченим, слід призначити обвинуваченому мінімальне покарання у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- поданням Коростенського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області відносно ОСОБА_4 з додатками;

-протоколом огляду місця події від 21.11.2022 року;

-копією особової справи ОСОБА_4 за № 1/2022 р.;

- протоколом огляду речового доказу від 21.11.2022 року;

-постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 21.11.2022 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 14.11.2022 року;

- показами свідка ОСОБА_6 , якийсуду показав, що дійсно під час несення служби на блокпосту в АДРЕСА_2 , зупинили обвинуваченого ОСОБА_4 , який рухався на власному незареєстрованому транспортному засобі, без мотошолому, посвідчення водія при собі не мав, тому відносно обвинуваченого він особисто виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та на наступний день обвинувачений ОСОБА_4 сплатив штраф та приніс до поліції відповідну квитанцію.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні вироку суду, який набрав законної сили, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, якийза місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не працює, є пенсіонером та особою з інвалідністю 2-ї групи, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває. При призначенні покарання суд також враховує думку обвинуваченого, який, незважаючи на те, що захисник просив призначити міру покарання обвинуваченому у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в судовому засіданні погодився з прокурором щодо призначення йому міри покарання у виді штрафу у розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції частини 1 статті 382 КК України у виді штрафу в розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що прокурором в судовому засіданні надано копію ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 13.01.2023 року у справі № 287/83/23, якою задоволено подання провідного інспектора Коростенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_7 та звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 17.12.2021 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 23.01.2023 року.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому у даному випадку відсутні підстави щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз відсутні. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 66, 67, ч. 1 ст. 382 КК України, ст.ст. 2, 9, 22, 100,349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750,00 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речовий доказ: копію особової справи за № 1/2022 р. стосовно ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1