Справа № 567/982/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні за №0000108 від 04.04.2023 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасове місце проживання : АДРЕСА_2 , громадянина України, тимчасово не працюючого, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим:

15.01.2007 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

05.02.2008 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15.01.2007 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців;

20.03.2009 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.393 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05.02.2008 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць, звільнений 20.04.2012 по відбуттю строку покарання;

03.02.2015 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ч.2 ст.125 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим покаранням призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 27.12.2017 на підставі ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016,

до погашення чи зняття судимості в установленому законом порядку на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення корисливого характеру при наступних обставинах.

ОСОБА_4 02.04.2023 близько 13 години, тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та неодноразово продовженого, востаннє - Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 07 лютого 2023 року №2915-ІХ строком на 90 діб, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, перебуваючи у закинутій будівлі (територія колишньої меблевої фабрики), яка розташована в м.Острог Рівненської області по вул.Східна, скориставшись неуважністю потерпілого ОСОБА_6 , із кишені його куртки таємно викрав мобільний телефон, який належить потерпілому, марки «ZTE» моделі «Blade А51 2/64Gb» вартістю 2758 грн. 67 коп. споряджений сім-картою мобільних операторів «Київстар» вартістю 150 грн. та «Водафон МТС» вартістю 150 грн.

Викрадене майно ОСОБА_4 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому, майнову шкоду на загальну суму 3058 грн. 67 коп.

21.07.2023 р. між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000108 від 04.04.2023 року та ОСОБА_4 у статусі обвинуваченого у цьому провадженні, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у статусі обвинуваченого, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України відносно обставин, викладених в обвинувальному акті від 24.05.2023 р., ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчиненого при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 24.05.2023 р., дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що його підзахисний свою провину у вчинені злочину як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив проводити засідання у його відсутності, в заяві поданій прокурору перед укладенням угоди про визнання винуватості зазначив про відсутність будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченого, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Неявка потерпілого згідно ч.2 ст.474 КПК України не є перешкодою для розгляду кримінального провадження на підставі угоди про визнання винуватості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Потерпілий ОСОБА_6 відповідно до ч.4 ст.469 КПК України надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 . Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відноситься до тяжкого злочину, санкція якого не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.185 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомив про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у судовому засіданні, що ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, а тому його дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжкий злочин.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він тимчасово не працює, по місцю проживання характеризується негативно як особа, яка неодноразово порушувала громадський порядок та спокій громадян.

Згідно довідки КП «Олешківська багатопрофільна лікарня» від 10.04.2023 р. ОСОБА_4 перебуває під спостереженням лікаря-нарколога та під спостереженням лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, водночас обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, та нове кримінальне правопорушення вчинив до погашення судимості.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а продовжив свою злочинну діяльність, що з урахуванням безальтернативності покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, окрім як позбавлення волі, дає підстави суду прийти до висновку, що перевиховання та виправлення підсудного можливе в умовах ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, з урахуванням клопотання прокурора та відсутності будь-яких заперечень з цього приводу від інших учасників кримінального провадження, слід залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 755,12 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 липня 2023 року між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 24 травня 2023 року, зарахувавши до строку відбуття покарання строк перебування під вартою.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп.

Речові докази у справі:

- мобільний телефон марки «ZTE Blade А51 64 Gb», упакований у спецпакет Експертної служби МВС України № 0922073, який передано до камери для зберігання речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1