Справа № 754/4899/23
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2023 року м.Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві клопотання володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2023 ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002083 від 23.08.2022, а саме: автомобіля «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 , 1992 року випуску, білого кольору, яким володіє заявник та який є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.08.2022, накладено арешт на вказаний автомобіль, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні в сфері незаконного обігу наркотичної речовини. Не погоджуючись із застосованими заходами забезпечення кримінального провадження, заявник стверджує про проведення по справі всього комплексу необхідних слідчих дій з використанням ТЗ. Подальше його утримання є безпідставним, а збереження на відкритому майданчику призводить до фізичного знищення пов`язаного із впливом природних факторів, тому просив повернути ТЗ забезпечивши можливість його використання.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання надав заяву за змістом якої вимоги клопотання підтримав, просив розглянути за його відсутності.

Слідчим наданні матеріали кримінального провадження, з проханням ухвалити рішення на розсуд суду.

З`ясувавши правову позицію учасників процесу, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність часткового задоволення заявленого клопотання зі скасуванням арешту заборони користування ТЗ, виходячи за наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження N 0002083 від 23.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 ч.2 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.08.2022 накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 , 1992 року випуску, білого кольору, власником якого є ОСОБА_4 .

За довіреністю, посвідченої 08.06.2022 приватним нотаріусом Павлоградського нотаріального округу ОСОБА_5 правом користування та розпорядження вказаним автомобілем від імені власника має ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Частиною другою ст.168КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого (дізнавача) на те, що майно є речовим доказом по даній справі, та може виникнути необхідність його огляду або використання експертом. Наведена правова позиція органів досудового розслідування не витримує жодної критики, оскільки транспортний засіб був оглянутий на місці події та за результатами проведення обшуку 23.08.2022 вилученні речі пов`язані із незаконним обігом наркотичних речовин. Відомості про призначення відповідних видів експертиз із використанням транспортного засобу представлено не було. З огляду на час перебування ТЗ під арештом, який становить понад 8 місяців та категорію кримінального провадження за яким проводиться до судове розслідування, експертне дослідження транспортного засобу з огляду на категорію кримінального провадження є маловірогідним.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст.1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко протиУкраїни" від1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході досудового слідства було проведено було проведено обшук ТЗ, виявлено та вилучено речі пов`язані із незаконним обігом наркотичної речовини. Враховуючи, перебування ТЗ на протязі 8-ми місяців під арештом у фактичному розпорядженні слідчого, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 КК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для скасування арешту майна в частині щодо володіння (користування) транспортним засобом, залишивши арешт щодо заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом у будь-який спосіб, що буде достатнім для збереження майна, та запобіжить ризикам зникнення, втрати, тощо. Справедливість зазначеного твердження опирається на баланс інтересів досудового слідства та дотримання прав власника (володільця) майна на його використання. Так, протягом часу арешту ТЗ за його участі проведені всі необхідні слідчій дії, необхідність повторного огляду за участі експертів носить вірогідний характер та за відсутності відповідних постанов про призначення експертиз із використанням ТЗ не може бути прийнята до уваги слідчим суддею. Відсутність індивідуальних ознак ТЗ, яки б могли вплинути на висновки органів досудового розслідування та суду, дозволяють використовувати за потреби аналогічний ТЗ у випадку ухилення власника майна від обов`язку надати його на першою вимогою. Зміна місцезнаходження вилученого майна та його подальше використання власником, не зашкодить досудовому розслідуванню та проведенню інших слідчих (розшукових) дій, що не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

Керуючись ст. 174КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати частково арешт накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.08.2022 на автомобіль автомобіля «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 , 1992 року випуску, білого кольору, шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь якій іншій особі користуватись вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, залишивши арешт щодо заборони відчуження та розпоряджання транспортним засобом у будь який спосіб.

Передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1