Номер провадження: 11-кп/813/168/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законних представників обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника служби у справах дітей ОМР - ОСОБА_13 ,

потерпілої - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_11 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 у кримінальному провадженні №0000047, внесеному до ЄРДР 10.01.2016 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, республіки Азербайджан, громадянина України, азербайджанця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, освіта незакінчена середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання за:

-ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-ч. 4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII), зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 по 21.12.2017, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_8 не застосовувався.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховувати з моменту його фактичного затримання.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII), зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 по 21.12.2017, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувався.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховувати з моменту його фактичного затримання.

В задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 майнову шкоду у розмірі 19426,35 гривень та моральну шкоду в сумі 500000 гривень, а всього 519426,35 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 майнову шкоду в розмірі 750 гривень.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що вони 10.01.2016 року близько 03 години 30 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи біля кафе-бару «Осінь», який розташований по вул. Василя Стуса №1/3 в м. Одесі, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 , підійшли до останнього, де між ними зав`язалась розмова, під час якої ОСОБА_8 , з метою відкритого викрадення чужого майна, наніс один удар в область обличчя ОСОБА_15 , після чого спільно з ОСОБА_7 почергово кулаками та ногами нанесли удари по кінцівкам та тулубу потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 , шляхом ривка відкрито заволоділи золотим ланцюгом, який належить потерпілому ОСОБА_15 , вартістю 25000 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на вказану суму. Після заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

В ніч з 13.01.2016 на 14.01.2016, близько 00 годин 00 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи на пішохідній частині вул. Бабеля в м. Одесі, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадання чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний умисел, прослідували за потерпілими та чекали їх на території зеленої зони між вул. Бабеля та вул. Дальницька, навпроти Одеської ЗОШ №120 (м. Одеса, вул. Дальницька, 58). Розділивши ролі, згідно яким об`єктом злочинних дій ОСОБА_8 стало майно, що належить ОСОБА_14 , а об`єктом злочинних дій ОСОБА_7 стало майно, що належить ОСОБА_16 , з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , в процесі вчинення злочину вийшов за межі існуючої домовленості з ОСОБА_7 застосував відносно ОСОБА_14 небезпечне для її здоров`я фізичне насильство, яке виразилося в нанесенні множинних ударів (не менше семи) руками і ногами в різні частини тіла потерпілої в тому числі удару кулаком в область лівого ока, в результаті чого ОСОБА_14 на деякий час втратила свідомість, відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Samsung GT- С3010» Midnight Black, вартістю 500 гривень, в якій була вмонтована сім-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 гривень, на рахунку якої були грошові кошти на суму 50 гривень та гаманцем-косметичкою, вартістю 100 гривень, в якому перебували грошові кошти на суму 800 гривень, а всього заволодів майном потерпілої загальною вартістю 1500 грн. В той же час ОСОБА_7 , перебуваючи поряд, застосувавши фізичне насильство відносно ОСОБА_16 , яке виразилося в нанесенні їй декількох ударів в область обличчя та різні частини тіла, повалив її на ґрунт, утримував останню та відкрито заволодів її грошовими коштами на суму 180 гривень та золотими сережками, вартістю 1000 гривень, а всього заволодів майном потерпілої загальною вартістю 1180 грн. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 2680 грн. Після заволодіння майном потерпілих, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

17.03.2016 року близько 00 годин 30 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи на проїжджій частині вул. Адмірала Лазарева в м. Одесі, навпроти будинку №11, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадання чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілому ОСОБА_17 , застосувавши відносно нього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів кулаками в область затилку, голови та частинам тіла, відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки LG Р925 3D, чорного кольору, вартістю 1000 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на вказану суму. Після заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_11 подала дві аналогічні апеляційні скарги, оскільки вважає, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, внаслідок чого постановлено неправосудне рішення. Вважає, що досліджені в судовому засіданні докази по епізоду ОСОБА_15 підтверджують невинуватість ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , а також відсутність самої події. Вказує, що суд першої інстанції незаконно визнав ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 винними у скоєні пограбування ОСОБА_17 . Зазначає, що за епізодом відкритого майна потерпілої ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , яке мало місце 14.01.2016 матеріали провадження підтверджують непричетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до скоєння інкримінованих їм злочинів.

Наголошує, що прокурором не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, які інкримінують підзахисному ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не надані до суду беззаперечні докази причетності підзахисного ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 до скоєння пограбування з прямим умислом ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 ОСОБА_18 .

Звертає увагу, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовної заяви про відшкодування з ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 500000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_14 ухвалене з порушенням вимог ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166-1168 ЦК України.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення за всіма епізодами обвинувального акту.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених, їх законних представників та захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілої та представника служби у справах дітей, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив чотири епізоди злочинів відносно ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 вчинив чотири епізоди злочинів відносно ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції за епізодом злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_15 від 10.01.2016 досліджені наступні докази.

-покази потерпілого ОСОБА_15 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що в січні 2016 року, пізно ввечері, він відпочивав зі своїми знайомими ОСОБА_20 і ОСОБА_21 в барі «Осінь», де пив каву. Після 2-ї години ночі він вийшов на вулицю, де до нього підійшов раніше незнайомий йому громадянин, як згодом з`ясувалося ОСОБА_8 о. Розговорившись, та згадавши спільних знайомих, потерпілий сказав, що відійде в туалет, на що ОСОБА_8 виявив бажання пройти разом з ним. Звернувши з ОСОБА_8 за кут (зайшли за ларьок), він побачив раніше незнайомого йому громадянина, як згодом з`ясувалося ОСОБА_22 . Відчувши небезпеку, він відійшов на розташовану поруч заправку «WOG» та подзвонив знайомому, який знаходився в барі, останній прийшов на заправку з дівчиною. Оскільки нікого підозрілого поруч не було, він повернувся в бар, а знайомі поїхали додому. Через деякий час він знову вийшов з бару, де знову побачив ОСОБА_8 і ОСОБА_7 . Після нетривалої розмови, яка переросла через надуманий привід якоїсь дівчини в конфлікт, ОСОБА_8 завдав йому удар кулаком в область обличчя, після чого він був збитий з ніг і отримав множинні удари по різних частинах тіла. ОСОБА_7 зірвав золотий ланцюжок, який знаходився на його шиї, раніше подарований йому та зроблений на замовлення, вартістю 25 тисяч грн., а ОСОБА_8 не зміг заволодіти мобільним телефоном тільки через те, що телефон, будучи захований ним ззаду за спиною, за штанину, опустився нижче. Про подальші дії обвинувачених йому невідомо, а він будучи пригнічений і відчуваючи запаморочення та біль, думав тільки про те, як потрапити додому. За допомогою матері викликав таксі. За медичною допомогою не звертався, на шиї був синяк, як і на обличчі. В цей же день з матір`ю був в райвідділку, де і заявив про злочин. Помилково вказав на ОСОБА_7 як особу кавказької національності, оскільки у того карі очі, а на обличчя була «натягнута горловина», яка потім опустилася, коли ОСОБА_7 замахнувся на нього «телескопом». Крім того, він і зараз вважає, що ОСОБА_7 не зовсім слов`янської національності. Потерпілий згодом впевнено впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по фотографіях. ОСОБА_15 наполягав на тому, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які завдавши йому ударів, зірвали з нього ланцюжок та підстав для їх обмови у нього немає.

-покази свідка ОСОБА_23 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року він відпочивав в барі «Осінь» з компанією, до якої входив і його знайомий ОСОБА_15 , вживали алкоголь. ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в барі не бачив. ОСОБА_15 вийшов з бару, а коли свідок через півгодини вийшов з бару йти додому, то побачив ОСОБА_15 , на обличчі у якого було садно. ОСОБА_15 розповів, що на нього напали, вдарили по обличчю, погрожували якоюсь палицею та забрали ланцюжок і телефон. Питав чому їх не було поруч з ним. Потерпілий зателефонував мамі, розповів про те, що трапилося та близько 4-ої години ранку вона забрала його з зупинки. Ланцюжка у ОСОБА_15 він не бачив, як і самого нападу.

При цьому, потерпілий та свідок підтвердили той факт, що відносно ОСОБА_15 дійсно здійснено відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Крім того, вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_15 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:

-довідкою за формою АРМ 102, зареєстрованою в ЖЄО Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10.01.2016 за №403, згідно якої на ОСОБА_15 біля бару «Осінь» напали двоє невідомих, які декілька разів вдарили його по голові та зірвали золотий ланцюжок, погрожували. Прикмети першої особи голова овальної форми, невелика борода, куртка чорного кольору, не слов`янської зовнішності. Прикмети другої особи куртка бежевого кольору зі вставками на ліктях та тулобі темного кольору. (т. 3 а.с. 59).

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.01.2016, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_15 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпілий просить прийняти заходи до невстановлених осіб кавказької національності, які 10.01.2016 приблизно о 03 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 (кафе-бар «Осінь»), шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, заволоділи золотим ланцюгом вагою 40г., вартістю 25000 грн. (т. 3 а.с. 60-61).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 18 години 30 хвилин до 18 години 37 хвилин за участю понятих потерпілий ОСОБА_15 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнав особу чоловіка під №2 ( ОСОБА_7 ), як особу, яка разом з ще однією особою, 10.01.2016 приблизно о 04 годині 00 хвилин, напали на нього на вул. В. Стуса та вкрали ланцюжок. Впізнав вказану особу по очам, формам обличчя та овалу. (т. 3 а.с. 73-75).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 18 години 20 хвилин до 18 години 28 хвилин за участю понятих потерпілий ОСОБА_15 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнав особу чоловіка під №4 ( ОСОБА_8 ), як особу, яка разом ще з однією особою, 10.01.2016 приблизно о 04 годині 00 хвилин, напали на нього на вул. В. Стуса та вкрали ланцюжок. Впізнав вказану особу по рисам, формам обличчя та овалу. (т. 3 а.с. 76-78).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 11 годин 35 хвилин до 15 години 30 хвилин за участю потерпілого та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння у відношенні ОСОБА_15 кримінального правопорушення, які викладені ним під час допитів у якості потерпілого. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_15 на місці злочину, за адресою м. Одеса, вул. В. Стуса, 1/3, напроти бару «Осінь», розповів та показав, за допомогою статиста, за яких обставин йому були нанесені тілесні ушкодження раніше невідомими йому двома особами, яких він 21.01.2016 впізнав за фотознімками фото №2 та №4. (т. 3 а.с. 79-86).

-відеофіксацією вищевказаних слідчих дій слідчого експерименту та впізнання, яка досліджена в судовому засіданні, об`єктивно підтверджує факт впізнання потерпілим підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, скоївши напад на потерпілого ОСОБА_15 та заволодівши його майном.

Окрім того під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження за даним епізодом, потерпілий ОСОБА_15 показав, що він на 100 відсотків упевнений в тому, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 напали на нього і заволоділи його майном, до таких показань його ніхто не примушує, та він їх не обмовляє . За допомогою до відвідувачів бару не звернувся, оскільки всі були напідпитку, охорона в барі була відсутня, а барменом була немолода жінка.

Також за клопотанням сторони захисту судом були допитані свідки, які дали наступні свідчення:

-свідок ОСОБА_24 показала, що до січня 2017 року вона близько 10 років пропрацювала в барі «Осінь». Обвинувачені та потерпілий їй відомі як відвідувачі бару. Про бійку дізналася зі слів поліції, їй з цього приводу нічого не відомо. ОСОБА_15 був напідпитку і одягнений тепло. У барі була камера відеоспостереження, налаштування якої не входить в її обов`язки. Співробітникам поліції запис не дала, а син власника бару потім надав матері обвинуваченого. Мати ОСОБА_8 не один раз приїжджала до неї і тому вона звертається до неї по імені.

-свідок ОСОБА_25 показав, що з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 добре знайомий, живуть поруч, а потерпілого ОСОБА_15 бачив в барі «Осінь» в день події. ОСОБА_15 був дуже п`яний, сидів без майки біля бару та він його неодноразово заводив в приміщення. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під`їхали до бару близько 3-ої години ночі. Була розмова, в ході якої ОСОБА_15 назвав їх «баригами», на що ОСОБА_8 один раз його вдарив. ОСОБА_15 говорив, що вони забрали у нього мобільний телефон, але потім він знайшовся. Свідок не пам`ятає, чи був у ОСОБА_15 ланцюжок, але з приводу нього він нічого не говорив і то що ланцюжок забрали, та його побили, не скаржився. ОСОБА_15 сказав, що претензій до них не має, а коли вони поїхали сказав, що їм буде покарання, так як у його батьків знайомі в СБУ. Свідок пояснив, що він знаходився в барі, коли ОСОБА_15 поїхав додому, а коли о 5 ранку він поїхав, то ОСОБА_15 ще залишався в барі.

-свідок ОСОБА_26 показав, що з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 знайомий по спільним тренуванням, а з ОСОБА_15 навчався в одному училищі. ОСОБА_15 був дуже п`яний, сидів без футболки біля бару. Була розмова, в ході якої ОСОБА_15 назвав обвинувачених «баригами», на що ОСОБА_8 один раз дав йому ляпаса та їх розняли. Потім ОСОБА_15 вийшов і пішов на заправку «WOG», а коли повернувся, то попросив їх допомогти знайти його мобільний телефон. Незабаром ОСОБА_15 сказав їм, що мобільний телефон, впав йому ( ОСОБА_27 ) в штанину. Про ланцюжок пояснити нічого не може, але потім бачив у ОСОБА_15 садно під оком. Згодом потерпілий розповів йому (Люлькі), що після того, як він поїхав, його побили та забрали ланцюжок з мобільним телефоном, показавши в мережі «ВКонтакті», що зробили це ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття показів всіх свідків сторони захисту, з огляду на таке.

Даючи оцінку вказаним показам, судом встановлено, що ці особи очевидцями злочину не були, хоча і підтверджують факт спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_15 (свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_25 ). Їх покази стосувались виключно обставин, які тим-чи іншим способом можуть допомогти обвинуваченим. Суд враховує особисті відношення між свідками та обвинуваченими, і вважає, що покази, надані зазначеними свідками, є недосконалими, як за джерелом, так і за формою, в якій передані. Визиває здивування (недовіру до їх показів), що через більш ніж півтора роки після події в барі «Осінь» вони їх так пам`ятають, і при цьому настільки суперечливі між собою, так і по відношенню до показань обвинувачених.

В ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, долучено до матеріалів провадження фототаблицю із зображенням кафе-бару «Осінь» та прилеглої території (т. 4 а.с. 51-58) як документ, який спростовує твердження потерпілого ОСОБА_15 , що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 його пограбували, затягнувши за бар « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Однак ні під час допиту в суді, ні в ході дослідженого судом слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_15 не стверджував про такі обставини, тому суд вважає, що зазначена фототаблиця не може бути доказом невинуватості обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №309 від 04.03.2016 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: блідно-коричневих сінців на нижніх повіках обох очей неправильної овальної форми розміром від 1 х 0,5см. до 1,2 х 0,6см. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих предметів, якими могли бути руки, стиснуті в кулаки, ноги у взутті. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень, слід вважати, що вони виникли приблизно за 15-30 діб до початку проведення експертизи (08.02.2016 року), тобто могли бути спричинені 10.01.2016 року. Можливо казати, що в момент виникнення ушкоджень, потерпілий був звернений обличчям до травчуючих предметів. Зазначені тілесні ушкодження, як в сукупності, так і окремо, не були небезпечні для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т. 3 а.с. 71-72).

Допитаний судом у якості експерта завідувач відділом СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_28 , стаж роботи з 1997 року, вища кваліфікаційна категорія, показав суду, що 08.02.2016 року, згідно постанови слідчого від 03.02.201 року, він ОСОБА_15 опитав та оглянув. Потерпілий дав докладні пояснення про обставини події, що мали місце 10.01.2016. Експерт повністю підтвердив свій висновок №309. Відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_28 пояснив, що експертиза проводилася згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» оглядом постраждалого. На думку експерта, сінці можуть розсмоктуватися і за 10-15 днів, і навіть за місяць. Приблизна дата спричинення цих ушкоджень за 15-30 днів до початку проведення експертизи і можливість їх спричинення 10.01.2016 року, ним була встановлена із особливостей морфологічних ознак синця, а саме його кольору. Ці ушкодження не мають ні короткочасного, ні тривалого розладу здоров`я, а тривалість розладу здоров`я та давність виникнення ушкоджень це зовсім різні поняття.

Аналогічно судом, за клопотанням сторони захисту, долучено до матеріалів провадження фотокопію протоколу огляду предмета від 13.05.2016 року, згідно якого оглянуто CD-R диск, що містить відеофайл тривалістю 15 хв. 59 сек. з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (т.3 а.с. 135-139). На думку сторони захисту, вказаний диск підтверджує неправдивість доводів потерпілого ОСОБА_15 про те, що обвинувачені витягнули його за приміщення бару, де ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 скоїли насильство відносно потерпілого та відкрито заволоділи його золотим ланцюгом.

Даний диск досліджений в судовому засіданні районного суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом свідоцтва легітимності походження цього документа (доказу), тобто його допустимості. Суду не надані дані про місце розташування камери відеоспостережень в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 , що є джерелом відеозапису, хто і коли здійснював її технічне обслуговування, в тому числі і коригування налаштувань. Стороною захисту не надано жодних даних яким чином було отримано CD-R диск і чи було при цьому дотримано порядок, встановлений КПК України. Крім того, він не може свідчити про неправдивість показань потерпілого про те, що обвинувачені витягнули його за приміщення бару, де ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 скоїли насильство відносно потерпілого та відкрито заволоділи його золотим ланцюгом, оскільки ні під час допиту в суді, ні в ході дослідженого судом слідчого експерименту з боку потерпілого ОСОБА_15 таких тверджень не було. Отже, суд вважає, що зазначений CD-R диск не може бути доказом невинуватості обвинувачених, а тому суд визнає цей доказ недопустимим.

За епізодом злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відносно потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в ніч з 13.01.2016 на 14.01.2016 судом першої інстанції досліджені наступні докази:

-покази потерпілої ОСОБА_14 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що 12.01.2016 року у неї був день народження. Увечері 13.01.2016 року, приблизно близько 22 години їй зателефонувала її подруга і сусідка ОСОБА_16 та запропонувала привітати її з днем народження і зустріти Старий Новий Рік. Вона погодилася і вони вирішили піти в магазин за шампанським. Вийшовши з будинку приблизно о 22 годині 30 хвилин і розмовляючи по дорозі, рухаючись не поспішаючи, в районі ЗОШ №120, розташованої на розі вул. Дальницької і Бабеля, вони побачили двох хлопців, які начебто віджимаються на турніках на спортмайданчику школи зліва по ходу їх руху. Хлопці привернули їхню увагу, оскільки один з них - кавказької національності намагався завезти з нею розмову, при цьому хлопці виявилися під ліхтарем. Вона встигла добре розглянути цього хлопця, який згодом був нею пізнаний як ОСОБА_8 , а другий як ОСОБА_7 . Прийшовши на заправку «WOG», розташовану на вул. В. Стуса та переконавшись, що магазин на заправці закритий і відкриється, зі слів заправника, не раніше ніж через 15 хвилин, вони зайшли в магазин, розташований далі за заправкою. Почекавши в черзі, придбавши пляшку шампанського і шоколад, вони пішли назад. Час був приблизно близько 00 годин 00 хвилин. Оскільки зелену зону, розташовану всередині кільця автомобільної розв`язки «Застава-2» перетинала вузька стежка (найкоротша відстань), вона йшла слідом за ОСОБА_16 на деякій відстані. Оскільки в січні листя немає, а освітлення було хорошим, потерпіла побачила цих же хлопців, які стояли за кущами. Хлопець - слов`янської зовнішності, який був нижчим на зріст і одягнений в сіру куртку ( ОСОБА_7 ) кинувся на ОСОБА_16 і б`ючи останню, повалив на землю, а другий хлопець - високий, одягнений в чорну куртку - ОСОБА_8 схопив її ( ОСОБА_29 ) за волосся та відштовхнувши на землю став її бити ногами. Після чого підняв за пальто та почав вимагати гаманець (гроші) і телефон. Ці вимоги і погрози надалі неодноразово повторювалися. Розстібнувши пальто, він заліз лівою рукою в його кишеню і виявивши там дитячу рацію, повернув її назад, після чого ОСОБА_8 завдав удар кулаком правої руки в її ліве око, від якого вона впала. Після заподіяння вказаного ушкодження вона втратила свідомість на незначний час. У якийсь момент ОСОБА_8 витягнув з її лівої кишені пальто провалившись через отвір в підкладку гаманець (косметичку), вартістю 100 гривень, в якому знаходилися мобільний телефон марки «Samsung GT- С3010» Midnight Black, вартістю 500 грн., в ньому була вмонтована сім-картка мобільного оператора "Київстар", вартістю 50 грн., на рахунку якої були грошові кошти на суму 50 гривень та грошові кошти в сумі 800 грн. Потерпіла наполягала, що коли вона прийшла до тями, усвідомила, що ОСОБА_8 продовжуючи насильницькі дії, перетягнув її за капюшон в кущі. Там він розстібнув свою ширінку і ремінь, знімаючи з неї штани й труси. На її думку, її врятувало те, що від переляку та удару в живіт, у неї стався акт дефекації і після того як ОСОБА_8 переконавшись в тому, що це правда (забруднився) вилаявся, відкинув її вбік та перемістився в бік ОСОБА_16 , остання лежала на животі, зверху на ній сидів ОСОБА_30 , утримуючи її коліном, голова якої була повернута в її сторону. Намагаючись, призупинити кровотечу ока, вона з криками про допомогу, вибігла на проїжджу частину з боку залізничної станції. До неї підбіг ОСОБА_8 , схопив її за волосся і потягнув назад в кущі, однак побачивши фари автомобіля, що наближався, злякавшись її закликів про допомогу і втік. Слідом за ним втік і ОСОБА_30 , який не брав участі в нападі на неї. У ОСОБА_16 , з носа текла кров. ОСОБА_16 поїхала з нею на таксі в МКЛ №10. З мобільного телефону ОСОБА_16 , який та зуміла зберегти, ОСОБА_14 подзвонила близьким родичам, після чого її перевезли в МКЛ №11 зробили МРТ голови, так як у неї була блювота і вона втрачала свідомість. Після цього на автомобілі швидкої допомоги її перевезли в МКЛ №4 (офтальмологічна клініка), де вона знаходилась по 05.02.2016. Неодноразові операції не допомогли врятувати око, у зв`язку з чим в інституті ім. Філатова був поставлений тимчасовий протез. Постійний протез не поставлений до сих пір, через відсутність коштів. Перебуваючи в МКЛ №4, вона брала участь в різних слідчих діях, подавала заяви, надавала пояснення, допитувалася. Вона детально описала співробітникам поліції нападників і їх одяг, а згодом впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по фото таблицям за участю понятих. Надалі брала участь в слідчому експерименті та одночасному допиті з обвинуваченими, в ході проведення яких зазнала принижень та образ з боку ОСОБА_8 і його матері - законного представника ОСОБА_31 . У зв`язку з прозвучавши з їх боку на її адресу погрозами і обіцянкою розправи над нею, на її прохання, правоохоронцями було прийнято рішення про забезпечення її безпеки. Згодом, через деякий час, коли вона звернулася до громадськості з проханням надати їй сприяння в пошуках очевидців, невідомий їй молодий чоловік, який побажав зберегти анонімність, передав їй відео диск із записом камери відеоспостереження, розташованої з боку вул. Бабеля, який вона надалі видала слідчому. ОСОБА_14 наполягала на тому, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які скоїли відносно неї та ОСОБА_16 злочин, і підстав для їх обмови у неї немає. Цивільний позов, заявлений нею до початку судового розгляду, про компенсацію їй морального та матеріального збитку, просить задовольнити повністю.

-покази потерпілої ОСОБА_16 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що вона і ОСОБА_14 є подругами. 13.01.2016 вона була на роботі, після чого з співробітниками в барі зустріла Старий Новий Рік. Алкоголь вживала трохи, після чого досить рано прийшла додому, була твереза. На слідстві вона не говорила про те, що була п`яна. Оскільки за день до цього у ОСОБА_14 був день народження, вона запропонувала, останній сходити разом в магазин за шампанським і шоколадкою. Коли вони проходили повз школи, там знаходились два хлопці, один з яких ( ОСОБА_8 ) хотів познайомитися і заговорив з ними. Купивши в магазині на заправці шампанське і шоколад, поверталися тією ж дорогою. Коли пройшли міст і йшли по «Поляні», вона відчула сильний удар, начебто в спину. Спочатку вона впала на спину і ОСОБА_7 почав її бити, дивлячись при цьому їй прямо в обличчя, вимагаючи гроші, мобільний телефон і сережки. Телефон вона встигла відкинути в сторону (згодом знайшла), а золоті сережки вартістю 1000 грн. і 200 грн. готівкою у неї вкрали. Вона чула як кричала ОСОБА_32 , коли її бив ОСОБА_8 , і бачила як він розстебнув ОСОБА_33 куртку, продовжуючи її бити, а потім потягнув ОСОБА_14 в кущі, де він зняв з себе штани, ОСОБА_32 кричала і просила її помилувати. Вона це все бачила, оскільки до цього часу вже лежала на животі, головою повернутою в бік ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 утримував її коліном, при цьому її обшукував. Юля кричала, що ОСОБА_8 їй вибив око. Потім ОСОБА_8 підійшов до неї, та запитав: « Чи є у неї ланцюжок?», при цьому сильно вдарив її ногою. У цей момент ОСОБА_32 вибігла на дорогу, а на міст як раз підіймалася машина, нападники втекли, а вони сіли в таксі і поїхали в лікарню, де очей ОСОБА_14 врятувати не змогли. У неї ( ОСОБА_34 ) були гематоми і струс, робила знімок. Осіб нападників бачила чітко, описувала їх, впізнала по фото, потім на очній ставці, огляд не проходила і заяву спочатку не писала, тому і була свідком. Потім пізніше сама заявила про скоєний злочин та її визнали потерпілою. ОСОБА_7 вона запам`ятала ще й через те, що він явно гаркавить. Знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які скоїли відносно неї та ОСОБА_14 злочин, і підстав для їх обмови у неї немає.

Цивільний позов не заявляла у зв`язку з відсутністю коштів на його подачу.

При цьому обидві потерпілі підтвердили, що запам`ятали добре нападників, описали їх зовнішність працівникам поліції та впізнали саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Крім того, вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:

-довідкою наданою за підписом чергового лікаря ОСОБА_35 в Хмельницький ВП про те, що в МКЛ №10 в 00 годин 10 хвилин поступила громадянка ОСОБА_14 з різними травмами та ушкодженнями, яка самостійно залишила приймальне відділення (т. 2 а.с. 175).

-довідкою про повідомлення по телефону «102» («103»), зареєстрованою в ЖЄО Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 14.01.2016 року за №575, згідно якого 14.01.2016 року в 00 годин 45 хвилин з МКЛ №10 надійшло повідомлення про звернення до медичного закладу ОСОБА_36 з різними травмами. Направлена в очну клініку (т. 2 а.с. 173). Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність уточнення часу скоєння злочину відносно потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а саме в ніч з 13.01.2016 року на 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин (більш точного часу не встановлено).

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_37 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпіла просить прийняти заходи до невстановлених осіб, які з 00 годин 20 хвилин до 00 годин 40 хвилин 14.01.2016 року, знаходячись за адресою: м. Одеса, в районі «Застава-2» на полянці, відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Самсунг» чорного кольору та гаманцем сірого кольору, в якому знаходилися 700 грн. (т. 2 а.с. 176-177).

-протоколом огляду місця події від 14.01.2016 року та фототаблицею до протоколу, з яких вбачається, що слідчий, за участю понятих, провів огляд ділянки місцевості, що називається «Поляна», розташований біля естакади «Застава-2» в м. Одесі. В ході огляду були виявлені серед листів плями темно-бурого кольору. З місця огляду вилучено ватний тампон з рідиною темно-бурого кольору, виявлений серед листя (т.2 а.с. 183-184).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 11 години 20 хвилин до 11 години 42 хвилин за участю понятих потерпіла ОСОБА_14 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №3 ( ОСОБА_7 ), як особу, яка дуже схожа на особу, яка разом з ще однією особою, 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, напали на неї та її подругу. Впізнала вказану особу за рисами обличчя (т. 2 а.с. 191-193).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 11 години 45 хвилин до 12 години 08 хвилин за участю понятих потерпіла ОСОБА_14 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №2 ( ОСОБА_8 ), як особу, яка 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, напала на неї, застосовуючи фізичне насильство, а також викрав її мобільний телефон та гроші. Впізнала вказану особу за рисами обличчя, кавказькій зовнішності та смуглій шкірі. (т. 2 а.с. 194-196).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 15 години 24 хвилин до 15 години 38 хвилин за участю понятих, потерпіла ОСОБА_16 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності і обличчі, впізнала особу чоловіка під №4 ( ОСОБА_7 ), як особу, яка напала на неї та її подругу 14.01.2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, в районі «Застава-2». Впізнала вказану особу за рисами обличчя та овалу (т. 2 а.с. 185-187).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 15 години 15 хвилин до 15 години 21 хвилини за участю понятих, потерпіла ОСОБА_16 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №1 ( ОСОБА_8 ), як особу, яка напала на неї та її подругу 14.01.2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, в районі «Застава-2». Впізнала вказану особу за рисами обличчя та овалу (т. 2 а.с. 188-190).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2016 року та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого за участю потерпілої та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння відносно ОСОБА_14 кримінального правопорушення, які викладені нею під час допитів у якості потерпілої. Потерпіла надала детальні пояснення щодо перебігу подій, розповіла детально про послідовність дій підозрюваних та вказала місце вчинення злочинів. Під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_14 вказала місце на вул. Бабеля, де по ліву сторону біля ЗОШ №120 знаходилися двоє хлопців, які згодом вчинили напад на неї та ОСОБА_16 . Після цього, перейшовши через проїжджу частину кільцевої розв`язки району під назвою «Застава-2» показала стежку, по якій вони пройшли через зелену зону, яку називають «Поляною» та перетнули вул. Дальницька, підійшли до заправної станції «WOG», розташованої на вул. В. Стуса. При цьому потерпіла вказала на ліхтарі, розташовані на узбіччі проїжджої частини по периметру «Поляни», пояснивши, що в зазначену ніч всі ліхтарі перебували в справному стані. Показавши на АЗС, де магазин був закритий на перерву, потерпіла пройшла за заправну станцію, де недалеко знаходився продуктовий магазин, в якому вона з ОСОБА_16 купили пляшку шампанського і шоколад. Після цього, ОСОБА_14 пішла в зворотному напрямку і вказала за допомогою статиста місце на « ОСОБА_38 », де особа слов`янської зовнішності, впізнана нею під №3 завдала удару в область обличчя ОСОБА_16 , від чого та впала, а за допомогою манекена показала положення, в якому спочатку перебувала ОСОБА_16 на землі, а саме спиною на землі, а потім лежала на животі, при цьому голова ОСОБА_16 була повернута в її сторону. Далі за допомогою статиста і манекена, ОСОБА_14 показала та детально описала всі насильницькі дії по відношенню до неї, вчинені особою кавказької зовнішності, якого вона раніше впізнала на фото під №2. Показання потерпілої в ході слідчого експерименту завершилися показом напрямку переміщення особи, яка вчинила щодо неї нападу, в сторону залізничних шляхів. При огляді і дослідженні відеозапису знайшли свого підтвердження покази потерпілої, які були нею надані в судовому засіданні (т. 2 а.с. 235-244, 253).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2016 року та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого за участю потерпілої та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння відносно ОСОБА_16 кримінального правопорушення, які викладені нею під час допитів у якості свідка та потерпілої. У вільних свідченнях, перед початком слідчого експерименту, ОСОБА_16 виклала обставини, які суд оцінює як аналогічні її показанням в суді і показанням потерпілої ОСОБА_14 , за винятком того, що обставини, що передували нападу (хлопців на спортмайданчику) пам`ятає погано, так як була п`яна. В судовому засіданні потерпіла не підтвердила ці свідчення та заявила, що слідчому їх не давала. Потім вона вказала місце на вул. Бабеля, де по ліву сторону біля ЗОШ №120 знаходилися двоє хлопців, які згодом вчинили напад на неї та ОСОБА_14 . Після цього, перейшовши через проїжджу частину кільцевої розв`язки району під назвою «Застава-2» показала стежку, по якій вони пройшли через зелену зону, яку називають «Поляною» і перетнули вул. Дальницька, підійшли до заправної станції «WOG», розташованої на вул. В. Стуса. При цьому потерпіла вказала на ліхтарі, розташовані на узбіччі проїжджої частини по периметру «Поляни», пояснивши, що в зазначену ніч всі ліхтарі перебували в справному стані. Показавши, на АЗС, де магазин був закритий на перерву, потерпіла пройшла за заправну станцію, де недалеко знаходився продуктовий магазин, в якому вона з ОСОБА_14 купили пляшку шампанського і шоколад. Після цього, потерпіла пішла в зворотному напрямку та вказала за допомогою статиста місце на «Поляні», де особа слов`янської зовнішності, впізнана нею під №4 напала на неї та завдав удару в область обличчя, від чого вона впала, а потім за допомогою манекена показала положення, в якому вона спочатку перебувала, а саме спиною на землі, потім лежала на животі, а ОСОБА_7 упирався в її спину коліном, при цьому її голова була повернута в сторону ОСОБА_14 . Після цього, за допомогою статиста, потерпіла показала та детально описала всі насильницькі дії, вчинені особою кавказької зовнішності, якого вона раніше впізнала на фото під №1 відносно ОСОБА_14 , в тому числі розбещеного характеру. ОСОБА_8 відволікся від ОСОБА_14 , підійшов до неї ( ОСОБА_34 ), завдав удар ногою та помацав її шию руками. Юля вибігла на дорогу, ОСОБА_8 , побіг слідом за нею, однак в цей момент їхав автомобіль, який його налякав. Показання потерпілої ОСОБА_16 в ході слідчого експерименту завершилися переміщенням осіб, які вчинили щодо них нападу, в сторону залізничних шляхів. При огляді і дослідженні відеозапису знайшли свого підтвердження покази потерпілої, які були нею надані в судовому засіданні (т. 2 а.с. 245-252).

-відеофіксацією вищевказаних слідчих дій слідчих експериментів та впізнань, які досліджені в судовому засіданні, об`єктивно підтверджують факт впізнання потерпілими підозрюваних (обвинувачених) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, скоївших напад на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 і заволодівши їх майном.

Крім того, під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження по даному епізоду, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_16 показали суду, що вони абсолютно впевнені в тому (кожна окремо), що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили напад на них і заволоділи їх майном. До таких показань їх ніхто не примушував, а вони обвинувачених не обмовляють.

-протоколом огляду предметів від 05.02.2016, згідно якому оглянуто мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, а саме: мобільного телефону марки «Самсунг» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 в якості речового доказу (т. 2 а.с. 231-234).

Щодо показів свідка ОСОБА_39 , то судом першої інстанції вірно встановлено, що ці покази не є доказом вчинення в ніч з 13 на 14 січня 2016 року інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 злочину або їх неучасті в ньому. Підтвердження свідком обставин (факту), що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 13.01.2016 року, в період часу з 15 до 17 годин, відвідували цей магазин, розташований менш ніж в 100 м. від бару «Осінь» (т. 2 а.с. 244, т. 3 а.с. 86 ) доводить тільки той факт, що розташування магазину було їм відомо, але жодним чином не підтверджує факт їх перебування або відсутності в цьому районі в період часу з 22 години 13.01.2016 року по 00 годин 14.01.2016 року. Виходячи з вищевикладеного, суд не бере до уваги свідчення свідка ОСОБА_39 як доказ вчинення або невчинення інкримінованого обвинуваченим злочину.

Також районним судом, за клопотанням сторони обвинувачення, в порядку ст.ст. 358-359 КПК України, проти задоволення якого не заперечувала сторона захисту та обвинувачені, з метою усунення протиріч й встановлення фактів і обставин, які мали місце в ніч з 13 на 14 січня 2016 року, за допомогою стаціонарного комп`ютера, відтворено DVD-R диски №1 і №2 (т. 6 а.с. 174-175, 183-184; т. 7 а.с. 2), в яких містяться відеофайли з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_40 », що мав місце 18.03.2016 року. Даючи оцінку цьому документу (матеріалам відеозапису), суд сприймає його як матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою зображення та звуку відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ст.99 КПК України). Прийнявши до уваги свідчення потерпілої, тотожні раніше даними нею показанням, суд оцінює їх, перш за все, з точки зору достовірності, сприймаючи їх емоційну складову як прояв щирості і глибокої впевненості ОСОБА_14 в скоєнні злочину відносно неї обвинуваченим ОСОБА_8 . Перебуваючи в присутності слідчого, підозрюваного, його адвоката, законного представника (матері) та психолога, тобто п`яти осіб, з яких тільки слідчий за службовим обов`язком, як адвокат так і психолог в силу професійної етики, намагалися дотримуватися норм КПК, тоді як підозрюваний та його законний представник заважали проведенню слідчої дії та його фіксації ображаючи при цьому потерпілу і погрожуючи їй, ОСОБА_14 не виявила сумнівів в раніше даних нею свідченнях і власноруч заявила під час ознайомлення з протоколом про турботу за своє життя у зв`язку з висловленими погрозами. Згодом правоохоронними органами щодо потерпілої вживалися заходи забезпечення безпеки (т. 2 а.с. 254-261).

Колегія суддів, оцінюючи показання і пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , як джерело доказів, оскільки ОСОБА_8 заявляючи про невинність, докладно, всього лише через два місяці, які сплинули після інкримінованого йому правопорушення, виклав своє алібі, що стосується даних обставин. ОСОБА_8 , в присутності всіх раніше зазначених осіб, що безперечно належним чином забезпечувало його процесуальні права, в тому числі і права на захист, заявив, що він точно і достовірно пам`ятає всі обставини, оскільки це був канун Старого Нового Року, вони з ОСОБА_7 заздалегідь планували поїздку в Нерубайське провідати близьких родичів. Здавши вранці 13.01.2016 року іспити в педагогічному університеті, він поїхав додому і взявши з ОСОБА_7 необхідні речі, десь в районі 10-11 годині ранку, спільно з ОСОБА_7 , біля залізничного вокзалу сіли на маршрутне таксі №87. При цьому, їх проводжали його хороші знайомі ОСОБА_41 та ОСОБА_42 . У Нерубайському вони перебували приблизно півтора дня, проживаючи спільно з ОСОБА_7 у тітки ОСОБА_43 , їх там бачили її чоловік ОСОБА_44 , його сестра ОСОБА_45 , двоюрідний брат ОСОБА_46 . Його повинні були запам`ятати в кафе, що знаходиться поруч з входом в катакомби недалеко від супермаркету та продавщиця магазину. ОСОБА_8 навіть описав їх. В цей час він спілкувався по мобільному телефону (вказав номер) з мамою, братом ОСОБА_47 , сестрою ОСОБА_48 та з друзями. Настільки докладні показання підозрюваного були підтримані матір`ю ОСОБА_8 - законним представником ОСОБА_49 , яка ознайомившись з протоколом, зробила власноручний запис про обмову її сина потерпілою, оскільки вона знає, де син знаходився, так як самостійно збирала його в дорогу до своєї сестри.

В судовому засіданні сторона захисту намагалася довести алібі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом надання та дослідження в судовому засіданні усних доказів свідків сторони захисту. При цьому, їх покази, як і покази обвинувачених, про місце перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 13 та 14 січня 2016 року (фабула алібі) кардинально відрізняються від раніше висунутого захистом алібі.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 показала, що з ОСОБА_8 вона знайома дуже давно і вони є близькими друзями. 13.01.2016 вона гуляла з ОСОБА_51 приблизно з 16 години до 21 години 30 хвилин, при цьому до них, в період часу приблизно з 20 годин 00 хвилин до 21 години 20 хвилин приєднувався ОСОБА_8 . Він просив йому допомогти з рефератом, що вона і зробила. Оскільки у неї вдома був принтер, приблизно близько 22 годин 30 хвилин вона зустрілася з ОСОБА_8 біля її будинку і віддала йому реферат.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_52 показав, що з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 він знаходиться в близьких дружніх стосунках. 13.01.2016 року був Старий Новий Рік. Вдень він гуляв з ОСОБА_50 і Настею, а після 10 вечора разом з ОСОБА_53 купили сік, торт і прийшли до хлопців. Крім нього і ОСОБА_54 , був ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_55 і ОСОБА_56 . Розійшлися вони години в 2-3 ночі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_57 показав, що з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 він знаходиться в дружніх стосунках. 13.01.2016 був Старий Новий Рік. Вдень він гуляв з ОСОБА_51 , ОСОБА_50 та її сестрою, а після 10 вечора разом з ОСОБА_53 купили сік, торт і прийшли до хлопців. Крім нього і ОСОБА_54 , був ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 і тітка ОСОБА_58 . Розійшлися вони о 01 годині 30 хвилин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_59 показала, що є рідною сестрою ОСОБА_8 , проживають спільно, а ОСОБА_7 їх сусід. 12-го числа вона отримала дитячі гроші. О 3 годині дня, зателефонувавши брату, вона зустрілася з ним на ринку «Привоз» і купила йому куртку. Об 11 годині вечора до нього прийшли друзі, які пішли на початку третього. 14 числа ОСОБА_8 пішов на сесію, після чого вони пішли в магазин купувати коляску.

За наведених обставин районний суд прийшов до вірного висновку про неприйняття цих показів до уваги з огляду на таке.

Даючи оцінку вказаним показам, судом встановлено, що вказані особи очевидцями злочину не були. Їх покази стосувались виключно обставин, які чим-небудь або іншим способом можуть допомогти обвинуваченим. Суд враховує ступінь родинних зв`язків між свідками та обвинуваченими та їх особисті стосунки.

Так, свідок ОСОБА_59 є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_50 хоча і не повідомила суду про будь-які спільні подружні стосунки з ОСОБА_8 , однак беззаперечно показала, що між ними були близькі та дуже дружні стосунки. Свідки ОСОБА_60 та ОСОБА_61 знаходилися та знаходяться в дружніх відносинах як між собою, так і з обвинуваченими, та іншими свідками сторони захисту. Ці ж свідки ( ОСОБА_50 та ОСОБА_61 ) начебто проводжали, згідно з раніше даними показаннями, ОСОБА_8 13 січня 2014 року біля 11 години ранку та ОСОБА_7 на автостанцію, після чого вони поїхали в с. Нерубайське, звідки ОСОБА_8 розмовляв з ними і сестрою ОСОБА_59 (т. 6 а.с. 183, 184). За версією обвинувачених, ці ж свідки ( ОСОБА_60 і ОСОБА_61 ) перебували у ОСОБА_8 вдома в період, коли згідно із обвинуваченням, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 заволодівали майном ОСОБА_62 в ніч з 16 на 17 березня 2016 року. Їх пам`яті через більш ніж півтора року після описаних подій можна тільки позаздрити. Ні ОСОБА_8 , ні сторона захисту не довели суду будь яке пояснення зміни алібі по епізоду від 14.01.2016, зловживаючи на думку суду правом на захист. Здійснюючи заміну захисника, ОСОБА_8 та його законний представник навіть не потурбувалися про зміну (заміну) фігурантів формованого ними алібі по епізоду від 14.01.2016. Покази свідків захисту ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_50 про обставини спільного проведення часу з обвинуваченими абсолютно однакові по всім епізодам гуляли, сиділи, спілкувалися. Суду незрозуміло, яким чином свідки за більш ніж півтора року можуть відрізнити один день (вечір, ніч) від іншого та називати при цьому точні дати та час, «випадковим» шляхом співпадаючими з часом вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинам. Численні протиріччя в показаннях свідків з боку захисту можливо пояснюються і неповнолітнім віком свідків ОСОБА_63 та ОСОБА_64 , і малолітнім віком свідка ОСОБА_50 в момент скоєння інкримінованих обвинуваченим злочинів, так і особиста (дружня) зацікавленість у долі обвинувачених.

Згідно висновку судово-медичної експертної комісії №66 від 22.04.2016, наявні у потерпілої ОСОБА_14 тілесні ушкодження могли бути заподіяні 13.01.2016 (п.п. 2,6 експертизи). За кількістю наявних ушкоджень можна судити, що дія травмуючої сили на тіло ОСОБА_14 була не менше семи разів (п.4 експертизи). Тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися за механізмом, на який вона вказує в ході слідчого експерименту від 02.04.2016 (п.п.7,8 експертизи). Синці волосистої частини голови та обличчя, правого передпліччя, області правого та лівого променево-зап`ясткових суглобів, лівого стегна, ссадно області правого колінного суглоба самі по собі, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 213-228).

Остаточним наслідком травми лівого ока є повна втрата зору на ліве око та подальше видалення лівого ока. Згідно п.4 таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи (1986 рік), повна втрата зору на одне око та подальше видалення ока тягне за собою постійну втрату загальної працездатності у розмірі 45(35+10)%. Тому спричинена потерпілій травма лівого ока згідно п. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на 1/3 (не менше 30%).

Районним судом, за клопотанням сторони обвинувачення, долучено до матеріалів провадження ряд документів, а саме заяву ОСОБА_14 до правоохоронних органів, згідно якої вона 02.06.2016 року просить долучити до матеріалів кримінального провадження CD-R диск, на якому міститься відеофайл. Цей диск надав їй мешканець вул. Бабеля в м. Одесі, який заборонив їй повідомляти будь-кому свої анкетні дані; протокол огляду предмета від 03.06.2016 року, згідно якого слідчий провів огляд CD-R диску із записом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля (диск надала потерпіла ОСОБА_14 ); протокол огляду предмета від 03.06.2016 року, згідно якого слідчий провів огляд CD-R диску із записом з камери відео-спостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля; постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.06.2016 року, згідно якої CD-R диск із записом з камери відео-спостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу (т. 2 а.с. 262-268).

Також судом першої інстанції вірно встановлено з більш достовірних джерел, що 14.01.2016 року о 00 годині 10 хвилин потерпіла ОСОБА_14 поступила в МКЛ №10, тобто злочин скоєно (завершено) не пізніше 00 годин 00 хвилин 14.01.2016 року, а не після 00 годин 42 хвилини, як слідує з часу, відображеного на відеозапису. Факт перебування потерпілих в районі перетину вулиць Бабеля і Дальницької в м. Одесі в ніч з 13 на 14.01.2016 року ні ким не заперечується, як і напад на них з метою заволодіння їх майном, проте стверджувати після перегляду даного відеофайлу, що дві особи «чоловічної статі», що послідували за двома особами «жіночої статі», є ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , не представляється можливим. Суд вважає, що передбачені законом свідоцтва легітимності походження цього документа (доказу), тобто його допустимості, відсутні. Суду не надані дані про місце розташування камери відеоспостережень за адресою: АДРЕСА_5 , що є джерелом відеозапису, хто і коли здійснював її технічне обслуговування, в тому числі і коригування налаштувань. Суд приймає до уваги то, яким чином було отримано CD-R диск і що не був дотриманий порядок, встановлений КПК України для подібного роду доказів. Приймаючи рішення про долю речових доказів, суд вважає за можливе зберігати CD-R диск в матеріалах кримінального провадження, при цьому суд не приймає його як доказ, тому цей диск із записом з камери відео спостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля необхідно виключити із доказів провини обох обвинувачених, оскільки цей документ не доказує та не спростовує причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до інкримінованого обвинуваченим злочину відкритого заволодіння майном потерпілих.

За епізодом злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_17 від 17.03.2016 досліджено наступні докази:

-покази потерпілого ОСОБА_17 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що 16.03.2016 року він, близько опівночі, повертався з дня народження матері, де чисто символічно випив. Проходячи по вул. Лазарева, у продавця павільйону підзарядив мобільний телефон «LG» чорного кольору, після чого продовжив рух, тримаючи його в руках. Навпроти будинку АДРЕСА_6 йому було завдано удари в область голови та грудної клітини, він впав, але майже відразу ж перевернувшись на спину, зміг розгледіти обличчя нападників. Їх було двоє, згодом він їх упізнав в райвідділку серед статистів в присутності понятих. Упізнав за рисами обличчя і статурою, ніхто йому нічого не підказував. Оскільки в місці нападу перебували похоронні бюро і магазин будівельних матеріалів, було хороше освітлення і він чітко побачив нападників. Було вже за північ. Після того, як він розгледів їх, вони вихопили з його рук мобільний телефон і втекли. Потерпілий впевнено впізнав обвинувачених, які знаходяться на лаві підсудних як осіб, які на нього напали. Він не може стверджувати, чи завдав він у відповідь удар нападнику ОСОБА_8 , який був вище другого нападника. Про кільце на руці нападника нічого не розповідав і не говорив, телефон йому не повернуто. Після того, як нападники втекли, а йому допоміг піднятися чоловік з собакою, вони підійшли до будки (павільйону), запитавши у продавщиці чи є камера відеоспостереження, але достовірної відповіді від неї не отримали. Коли раніше він відходив від будки зарядивши мобільний телефон, до неї підійшли двоє молодих людей і він не виключає, що це були нападники. Вранці пішов із заявою в райвідділок, згодом зняв побої. Позов не заявляв. Обвинувачених не обмовляє, на їх упізнанні в залі суду наполягає.

-показами свідка ОСОБА_65 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що у зазначений період часу вона працювала продавцем в нічну зміну в батискафі, розташованому навпроти будинку АДРЕСА_7 . 16.03.2016 року до неї підійшов хлопець і попросив зарядити мобільний телефон. Після того, як телефон зарядився, хвилин через 15 він пішов, і відразу підійшли двоє високих чоловіків, років 25-30, особи яких вона не запам`ятала. Вона зробила їм каву. Через хвилин 40 прийшов чоловік, який заряджав мобільний телефон і сказав, що його побили і забрали мобільний телефон. У нього були тілесні ушкодження. На його думку, це зробили швидше за все, ті двоє хлопців, що брали каву. Вранці він знову до неї прийшов зі співробітниками поліції, які її допитали і показували фотографії, але вона осіб не запам`ятала. У батискафі скло, але по розмові, вона чула грубі чоловічі голоси. Хлопці, які знаходяться в залі суду, це не вони, ті набагато вище та крупніше. У той час в батискафі велося відеоспостереження, але власники відмовилися його видати.

Апеляційний суд вважає, що покази свідка ОСОБА_65 підтверджують факт нападу на потерпілого ОСОБА_17 , заволодіння його мобільним телефоном та дату скоєння даного злочину 17.03.2016 року.

Крім того, вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за епізодом злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_17 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження, які судом дослідженні в порядку ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.03.2016 року, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_17 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпілий просить прийняти заходи до незнайомих йому осіб, які 17.03.2016 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, біля будинку №11 по вул. Лазарєва відкрито заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном «LG» чорного кольору вартістю 1000 грн. (т. 4 а.с. 211).

-протоколом огляду місця події від 17.03.2016, з якого вбачається, що слідчий, за участю потерпілого та понятих, провів огляд ділянки місцевості, яка примикає до будинку АДРЕСА_6 . Жодних предметів не було вилучено, а потерпілий дав пояснення стосовно двох осіб, які з застосуванням насильства заволоділи його мобільним телефоном (т. 4 а.с. 217-218).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 19 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин за участю понятих, а також захисника, були пред`явлені потерпілому ОСОБА_17 чотири особи чоловічої статті, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб ОСОБА_17 впізнав особу під №4 ( ОСОБА_8 ), яка 17.03.2016 у нічний час на вул. Лазарєва в м. Одесі відносно нього скоїла злочин. Впізнав вказану особу за формою обличчя та лобу. (т. 4 а.с. 226-228).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 20 години 10 хвилин до 21 години 10 хвилин за участю понятих, а також захисника, були пред`явлені потерпілому ОСОБА_17 чотири особи чоловічої статті, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб ОСОБА_17 впізнав особу під №3 ( ОСОБА_7 ), яка 17.03.2016 у нічний час на вул. Лазарєва в м. Одесі відносно нього скоїла злочин. Впізнав вказану особу за рисами обличчя. (т. 4 а.с. 229-231).

Відеофіксацією вищевказаних слідчих дій впізнання, яка досліджена в судовому засіданні, об`єктивно підтверджує факт впізнання потерпілим підозрюваних (обвинувачених) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, вчинивших напад на потерпілого ОСОБА_17 та заволодівших його майном.

Також під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження за даним епізодом, потерпілий ОСОБА_17 показав, що він повністю впевнений в тому, що саме ОСОБА_8 і ОСОБА_7 напали на нього та заволоділи його майном, до таких показань його ніхто не примушує, а він їх не обмовляє.

-висновком судово-медичної експертизи №735 від 28.03.2016, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна волосистої частини голови, садна обличчя, садна правої кісті, які могли бути заподіяні в ніч з 16 на 17 березня 2016 року в результаті нанесення удару кистю руки, стиснутої в кулак, можливо з наявністю перстня. На підставі наявних даних встановити точну позу та взаєморозташування потерпілого та особи, яка заподіяла ушкодження, не представляється можливим. Зазначені ушкодження мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т. 4 а.с. 224-225).

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що наявність перстня на руці, стиснутої в кулак, у нападаючого, у висновку СМЕ, з`явилася виключно завдяки постанові слідчого, проте потерпілий під час допиту у судовому засіданні не говорив про перстень, про що свідчать і матеріали кримінального провадження.

Окрім того, за клопотанням сторони захисту, судом долучено до матеріалів кримінального провадження та досліджено висновок експерта №488 від 06.06.2016 (т. 5 а.с. 75-76).

Колегія суддів звертає увагу, що предметом експертизи був не перстень, вилучений у ОСОБА_8 17.03.2016 року, а три змиви на чисту марлю з трьох поверхностей перстня та контроль марлі. Крім того, як вже раніше зверталась увага на те, що при дослідженні висновку СМЕ №735 відносно потерпілого, суду невідомі джерела інформації про те, що удар (и) потерпілому був (ли) нанесені рукою, стиснутою в кулак, з можливою наявністю перстня. Потерпілий про таку можливість не згадував, а інші джерела суду невідомі. Крім того, в висновку №488 є вказівка на те, що 17.03.2016 під час затримання у ОСОБА_8 вилучено перстень із жовтого металу. Відомості, де конкретно знаходився даний перстень в момент вилучення, суду невідомі.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначений документ не може бути доказом невинуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину, оскільки він не спростовує та не підтверджує причетність його до відкритого заволодіння майном ОСОБА_17 .

Також за клопотанням сторони захисту судом допитано свідка ОСОБА_66 , який показав, що сім`ю ОСОБА_67 знає багато років, його батько робив у нього ремонт і раніше вони проживали в одному дворі. Аналогічно знає ОСОБА_8 та його сім`ю, які проживають в тому ж дворі. 17.03.2016, повертаючись з ринку «Привоз», проходив повз Хмельницького відділку поліції, де побачив ОСОБА_68 і ОСОБА_69 , матерів ОСОБА_70 та ОСОБА_8 , які плакали, у зв`язку з затриманням їх синів. Вирішивши підтримати матерів, він зайшов до відділення та простоявши там хвилин 10, спостерігав картину, як двоє співробітників поліції, відкривши двері, ткнули пальцем, третій людині, явно не працівникові, на що останній махнув головою. Потім вони підвели його до іншого кабінету, знову ткнули пальцем і той махнув головою. Через час він вийшов покурити і зрозумів, що це потерпілий, він запитав у потерпілого: « Навіщо він тикав пальцем в людей?». Пізніше вийшли два співробітника поліції, і потерпілий зайшов з ними всередину. Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок пояснив, що з цими сім`ями він знаходиться в приятельських відносинах і просто захотів їх морально підтримати. Раніше з ним розмовляли як мати ОСОБА_8 , так і адвокат. У відділенні всі двері були відкриті, номери на кабінетах не запам`ятав, хлопців не бачив. На потерпілому ніяких ознак побоїв також не бачив, у нього склалося враження, що той або алкоголік, або щось вживав.

У зв`язку з показаннями свідка, за клопотанням прокурора, судом долучені та досліджені лист за підписом начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який повідомив, що згідно журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених за 2016 рік, ОСОБА_66 не знаходився в приміщенні відділу 17.03.2016. Керівник повідомив, що у черговій частині відділення на робочому місці у оперативного чергового знаходиться пристрій автоматичного відкриття та закриття дверей до приміщень відділення. Згідно встановленого порядку, пропускний режим до приміщень ВП виключно через запис громадян у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених (т. 6 а.с. 79). Згідно фотокопії витягу з Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області №65 за 2016 рік (записів за №№269-282), в період з 22 години 16.03.2016 по 04 годину 18.03.2016 ОСОБА_66 відділення не відвідував. (т. 6 а.с. 80-82). В журналі із зазначенням дати «16.03.2016» за №272 зазначено відвідувача ОСОБА_17 (о 13 год. 09. хв. зареєстровано, в 13 год. 15. хв. направлено на СМЕ), із зазначенням дати «17.03.2016» ОСОБА_7 за №275 (о 21 год. 00. хв. зареєстровано, в 23 год. 30. хв. направлено до ІВТ згідно ст.208 КПК України), та ОСОБА_8 із зазначенням дати «17.03.2016» за №276 (о 21 год. 00. хв. зареєстровано, в 23 год. 30. хв. направлено до ІВТ згідно ст.208 КПК України). В журналі із зазначенням дати «18.03.2016» ОСОБА_7 за №278 (о 17 год. 15. хв. зареєстровано, покинув о 23 год. 05. хв.), та ОСОБА_8 із зазначенням дати «18.03.2016» за №277 (о 11 год. 15. хв. зареєстровано, покинув о 19 год. 00. хв.). В журналі із зазначенням дати «18.03.2016» ОСОБА_71 за №279 (о 17 год. 00. хв. зареєстровано, покинула о 19 год. 40. хв.), та ОСОБА_72 із зазначенням дати «18.03.2016» за №281 (о 17 год. 05. хв. зареєстровано, покинула о 19 год. 40. хв.).

В подальшому, за клопотанням сторони обвинувачення, судом долучені та дослідженні лист за підписом начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який повідомив, що 17.03.2016 до відділу надійшла заява від ОСОБА_17 про те, що 17.03.2016 о 00 годин 30 хвилин дві невстановлені особи, знаходячись по вул. Лазарєва в м. Одесі, із застосуванням фізичного насильства, викрали його мобільний телефон. Дану подію зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області за №4129 від 17.03.2016. Цього ж дня, інспектор ЧЧ відділу ОСОБА_73 видав ОСОБА_17 корінець направлення №70 на предмет встановлення характеру та тяжкості нанесених йому тілесних ушкоджень. В листі додатково зазначено, згідно журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених за 2016 рік, за №272 дата «16.03.2016» зазначена помилково, а правильною датою є «17.03.2016 о 13 год. 00 хв.» (т. 7 а.с. 64).

Згідно фотокопії витягу з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області №63/13 за 2016 рік, за №4129 17.03.2016 о 10 годині 40 хвилин зареєстровано повідомлення ОСОБА_17 про скоєний відносно нього злочин.

Таким чино районний суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо версії помилки, викладеної в листі, оскільки видно, що запис за №269 зроблений 16.03.2016 о 20 годині 00 хвилин та подальші записи за №270 (о 11 год. 00 хв.), №271 (о 11 год. 44 хв.), №272 (о 13 год. 09 хв.) виконані однією рукою та дата «16.03.2016» в усіх вказана помилково. В подальшому слідує запис за №273 (о 17 год. 54 хв.) та №274 (о 21 год. 00 хв.) зроблений іншою рукою, де дата вже зазначена вірно, а саме «17.03.2016». З урахуванням отриманої інформації, суд вважає, що покази свідка ОСОБА_74 не є доказом порушення працівниками поліції норм КПК України.

На думку суду, доводи сторони захисту про наявність алібі у обвинувачених є непереконливими, у тому числі, оскільки покази надані зазначеними свідками є недосконалими як за джерелом так і за формою в якій передані. Так вказані свідки в силу своїх близьких, дружніх та родинних стосунків не могли надати суду об`єктивні, безсторонні та неупереджені покази, які б передавали події минулого сумлінно та правдиво. Окрім того, викликає певну недовіру посилання у показах всіх свідків на конкретні дати та проміжки часу, які мали місце близько двох років тому та які закарбувались у їх пам`яті настільки чітко, що вони змогли передавати вказані події досить детально але не змістовно. Разом з тим, під час з`ясування судом фактів алібі обвинувачених, жодний свідок не зміг підтвердити свої покази будь-якими об`єктивними доказами.

Суд вважає, що відомості надані вказаними свідками захисту не тільки не спростували докази сторони обвинувачення, але й не змогли обґрунтовано довести в судовому засіданні знаходження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інших місцях, ніж зазначено в обвинувачені. Метою дачі вказаних показів, безсумнівно є можливість сприяти ухиленню від кримінальної відповідальності обвинувачених. Натомість досліджені в судовому засіданні докази, передусім покази потерпілих, що викладені вище у вироку суду, є такими, що обґрунтовано підтверджують вину обох обвинувачених у вчиненні ряду тяжких злочинів проти власності.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо не взяття до уваги даних наданих стороною обвинувачення (т. 4 а.с. 144-187) та стороною захисту (т. 3 а.с. 212-233) ідентичною інформацією про телефонні дзвінки з трьох сім-карт оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», якими, можливо, користувалися ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме: адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок, типи з`єднань, дата, час та тривалість з`єднання, ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання абонента А, ідентифікаційні ознаки терміналу, з яким відбувався сеанс зв`язку (абонент Б), оскільки вказані докази жодних обставин, які передбачені ст. 91 КПК України у даному кримінальному провадженні не доводять. У будь-якому випадку, сторонами по справі в судовому засіданні не забезпечено розумного дослідження вказаних документів з деталізацією обставин, які свідчать про винуватість або невинуватість обох обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинах. Не приведено розумних доказів належності вказаних терміналів обвинуваченим. Вилучені мобільні телефони у підозрюваних та досліджена в них інформація на думку суду не підтверджує та не спростовує вчинення вищевказаних злочинів саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Відповідно суд не використовує вказані документи як доказ будь-якого факту чи будь-яких обставин.

Крім того районним судом перевірено доводи сторони захисту, щодо непричетності обвинувачених у інкримінованих їм злочинах.

Так на думку сторони захисту причетність та вина обвинувачених у інкримінованих їм злочинах не доведена у передбаченому Законом порядку. Причетність обвинувачених до вчинення злочинів побудована виключно на припущеннях. Сторона захисту просила визнати докази обвинувачення, які містяться в кримінальному провадженні та були дослідженні в судовому засіданні неналежними та недопустимими, зокрема:

-обвинувальний акт складено з порушеннями вимог КПК України;

-є численні порушення КПК України при проведенні слідчих дій з обвинуваченими, потерпілими та свідками. Поняті ОСОБА_75 є колишнім працівником МВС, ОСОБА_76 та ОСОБА_77 є студентами ВУЗів, що проходили стажування (практику) в Хмельницькому ВП. Статисти та особи, зображені на фотознімках, є особами іншої раси, ніж впізнавана особа (підозрюваний);

-висновок СМЕ №309 від 04.03.2016 про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 є незаконним;

-висновки експертиз №118, №122 свідчать про невинуватість обвинувачених та визнання цих доказів недопустимими;

-відеозапис з камери відеоспостереження, розташованої на вул. Бабеля біля ЗОШ №120 свідчить про невинуватість обвинувачених та визнання цього доказу недопустимим;

-висновок експертизи №488 від 06.06.2016 свідчить про невинуватість обвинувачених з визнанням цього доказу недопустимим;

-оскільки потерпілий ОСОБА_17 з повідомлення з`явився в поліцію 16.03.2016, тобто і тоді отримав тілесні ушкодження, то дата скоєння відносно нього злочину 17.03.2016 та інші обставини справи встановлено слідством невірно.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за результатами досліджень, наданих стороною обвинувачення, доказів в суді, оцінюючи їх з точки зору належності та допустимості, з урахуванням позиції сторін, судом не встановлено підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими. Висновок суду базується перш за все на тому, що стороною обвинувачення не порушені фундаментальні права і свободи особистості.

Суд першої інстанції правильно відхилив доводи щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, оскільки вказаний аргумент є припущенням сторони захисту і повністю спростовується як наявним в матеріалах провадження обвинувальним актом, який містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення. Суд вважає, що хронологія подій, фактичні обставини правопорушень, дії кожної особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину викладаються в обвинувальному акті виключно за суб`єктивним сприйняттям слідчого та прокурора і є не тільки творчою діяльністю, але й виключним правом вказаних державних осіб. Обмеженнями для такої творчої діяльності є лише вимоги законності, об`єктивності та неупередженості.

За клопотанням сторони захисту районним судом допитані у якості свідків працівники Хмельницького ВП Малиновського ВП.

Свідок ОСОБА_78 показав суду, що розслідував цю справу, обвинувачені були затримані під час обшуку. Свідок проводив слідчий експеримент, допитував потерпілих. Потерпілі неодноразово зверталися з заявами про захист свого життя та безпеки. Хтось з понятих проходив практику, але не у нього, та вони не знаходилися в залежності від органів поліції. Будь-якого тиску на потерпілих під час досудового розслідування не здійснювалося. Свідок вважає, що слідчі дії ним виконані згідно вимогам КПК України.

Свідок ОСОБА_79 показала суду, що раніше працювала слідчим в правоохоронних органах та входила до складу слідчо-опертавниої групи по справі. Свідок зазначила, що вона проводила впізнання за фотографіями з потерпілими, у тому числі з потерпілою ОСОБА_14 в медичному закладі. Потерпіла повідомила їй, що стан здоров`я не заважає їй приймати участь у слідчих діях. До цього вона її допитала в якості потерпілої, остання детально описала нападаючих, а потім чітко і впевнено впізнала їх за фототаблицями. В якості понятих залучила санітарок лікарні. До 17.03.2016 обвинувачені не затримувалися, оскільки достатніх доказів їх причетності до злочинів ще не було та був ризик, що вони можуть сховатися від органів правосуддя. Їй невідомо про родичів потерпілого ОСОБА_27 та їх стосунків з працівниками правоохоронних органів. У зв`язку з матеріальними труднощами, не завжди була можливість проводити слідчі дії із застосуванням фото та відеозйомки. Була відсутня можливість роздрукувати глянцеві фото. Відеозапис подій біля бару «Осінь», яку надали родичі підозрюваних, поганої якості та кого небудь впізнати було складно. ОСОБА_27 пояснював їй, що поїхав додому, так як боявся, що на нього нападуть друзі обвинувачених, які знаходилися у барі. Потерпілі покази давали самостійно, впізнавали осіб, які на них нападали, достатньо впевнено. Після затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в їх районі значно знизилася кількість аналогічних випадків, де громадяни неслов`янської національності здійснювали напади на інших громадян. Впізнання проводилися за фотознімками за проханням потерпілих, так як вони боялися. Крім того, якщо б ОСОБА_8 та ОСОБА_7 викликали для проведенням слідчих дій, то були дані, що вони можуть через три години зникнути. Від потерпілих поступали заяви про погрози, що її не дивувало, оскільки в ОСОБА_8 регулярно були сплески агресії і хамства, як і у його матері. Під час допиту обвинувачені повідомили про те, що в період інкримінованих їм подій, 13 та 14 січня 2016 вони знаходилися за межами міста, а саме в с. Нерубайське. Наскільки їй відомо, ця інформація не знайшла свого підтвердження, а родичі обвинувачених змінили тактику захисту та не висували інших версій їх алібі, щоб вони не змогли перевірити їх достовірність.

Свідок ОСОБА_80 показала суду, що працює в МКЛ №4 в якості медсестри. Запам`ятала потерпілу ОСОБА_14 як пацієнтку. Вона була у них довго, весь час плакала і тремтіла, настільки була залякана. До неї, коли вона стелила постіль, підійшов слідчий, яка щось записувала. Слідчий попросила підійти, та вони подивилися на фотографії, на яких було 4 людини, ОСОБА_81 показала два рази на різних. Їй особливо нічого не пояснили, але вона підписала, потім позвали санітарку ОСОБА_82 , однак вона не пам`ятає чи підписувала ОСОБА_83 бумаги в її присутності.

Свідок ОСОБА_76 показала суду, що з зими 2016 року проходила практику в райвідділку, виїжджала на слідчі експерименти з потерпілим, слідчим, у якого практику не проходила та він не являвся її куратором. Її куратором в відділі поліції був ОСОБА_84 , який не брав участі в експерименті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що у ч. 7 ст. 223 КПК України викладено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути понятими, однак ОСОБА_76 , яка проходила практику, до цих осіб не відноситься. Громадянка ОСОБА_85 потятою при виконанні слідчої дії за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_86 , за його участю, від якого сторона обвинувачення відмовилася.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.12. 2021 у справі №501/740/18.

Таким чином даючи оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості наявних в матеріалах кримінального провадження доказів вини обвинувачених за всіма епізодами протоколів впізнання, як за фотознімками так і особисто потерпілими і свідками, районний суд прийшов до вірного висновку, що підстав ставити вказані докази під сумнів у суду не має.

Доводи сторони захисту, щодо пред`явлення для впізнання всіма потерпілими підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яке проведено з порушенням вимог ст.ст. 228, 231 КПК України, в частині порушення процедури проведення впізнання, складення протоколу з порушенням вимог закону є виключно припущеннями та умовиводами, які не підтверджені належними доказами.

На думку суду впізнання відбувались в умовах, що виключають будь-який сумнів у законності слідчої дії та правдивості показів і дій потерпілих. Суд також не находить різкої відмінності між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та іншими особами, які були пред`явлені потерпілим для впізнання. Національна ознака не завжди є ключовою у схожості або відмінності між людьми. Окрім того, ч. 2 ст. 228 КПК України, встановлює лише вимоги щодо відсутності різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі осіб, які пред`являються для впізнання. Вимоги щодо пред`явлення осіб однієї раси, національності, з однаковим довжиною і кольором волосся або очей, закон не передбачає. Щодо фотокарток (фотокопії) осіб, які вклеєні в протокол пред`явлення для впізнання, низької якості, суд вважає, що їх якість не перешкоджала потерпілим впізнати осіб, які здійснили відносно них злочини.

Якщо звернутись до особистості потерпілих, можливо зрозуміти, що вони жодним чином не пов`язані з юриспруденцією. Відповідно, для них професійні нюанси події пов`язані з розслідуванням кримінального провадження не мають такого значення, як для будь-якого професійного юриста. Обставини, які з ними відбувались під час досудового розслідування могли закарбуватись у пам`яті звичайної людини зовсім в іншому вигляді ніж могло відбуватись насправді. Очевидно, що особа з юридичною освітою та спеціальними здібностями під час будь-якої слідчої дії зверне увагу на такі деталі, які звичайна людини навіть не помітить.

Вказані обставини у сукупності свідчать про помилковість висновків сторони захисту, щодо певних дій слідчого при проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання. При цьому, районний суд вірно прийняв до уваги, що від учасників слідчих дій, у тому числі, від підозрюваних, їх захисників та законних представників, зауважень та скарг не надходило ні в ході слідчих дій, ні в інші установи, прокурору, керівництву правоохоронних органів, уповноваженому по правам дітей.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що сторона захисту аналізуючи та спростовуючи докази сторони обвинувачення приділила дуже велике значення протоколам пред`явлення осіб для впізнання потерпілими. Не зменшуючи їх значення в цілому для матеріалів кримінального провадження, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що доведеність вини обох обвинувачених заснована на розумній сукупності доказів, які були досліджені в змагальному судовому процесі. Протоколи пред`явлення осіб для впізнання є лише одним з видів доказів. Окрім того, висновок про винність обвинувачених в тому числі заснований на показах потерпілих, які під час допиту в суді показали на обвинувачених як на осіб, які скоїли відносно них злочини, а у суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілих, які логічні, послідовні і незмінні. Даних про те, що вони оговорюють обвинувачених, судом не встановлено і такі дані не надані суду стороною захисту.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що допущені органом досудового розслідування недоліки при проведені слідчих дій та складання відповідних протоколів, лише свідчать про ненавмисні помилки слідчого які нічого спільного не мають з порушенням вимог КПК, за якими можливо визнати вказані докази недопустимими. Колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування проведено досудове слідство, внаслідок якого зібрано достатньо доказів, які викривають обвинувачених у вчинених злочинах. При цьому суд враховує обставини скоєних злочинів, відсутність будь-яких очевидців злочину та невелику кількість прямих доказів. Разом з цим, судом зроблено висновок про винність обвинувачених не на всіх можливих доказах, а лише на доказах, які ретельно перевірені судом та згідно зі статтями 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На думку суду, питання щодо СМЕ №309 від 04.03.2016 відносно ОСОБА_15 , були усунені шляхом допиту автора експертизи-завідувача відділом СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_28 , який має вищу кваліфікаційну категорію та стаж роботи з 1997 року. Клопотання про проведення повторної експертизи від сторони захисту не надходило.

Частиною 2 ст. 23 КПК України передбачено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах і документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Висновки експертиз №118 та №122, які, на думку захисту, свідчать про невинуватість обвинувачених та недопустимість цих доказів, судом не досліджувалися, відповідних клопотань з боку захисту до суду не надходило.

Що стосується відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої на вул. Бабеля біля ЗОШ №120, то районний суд надав оцінку вказаному відеозапису вище у вироку.

Також, районним судом вище у вироку надана оцінка висновку експертизи №488 від 06.06.2016.

Крім того, районним судом у вироку надана оцінка доводам сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_17 з`явився в поліцію як вбачається з повідомлення 16.03.2016, тобто і тоді отримав тілесні ушкодження, отже дата скоєння відносно нього злочину на думку захисту мала місце - 16.03.2016.

Апеляційний суд вважає, що районний суд обґрунтовано поставився критично до певної особистої інтерпретації захисників щодо показів свідків та потерпілих та прийшов до вірного висновку, що підстав ставити під сумнів їх покази не має.

Суд вважає за необхідне надати в цілому оцінку всім показам потерпілих, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні і які були оцінені, як і інші докази судом за внутрішнім переконанням, всебічно, повно й неупереджено, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Вірність свідоцтва, тобто його точність і повнота, залежить від стану розумових здібностей свідка (або потерпілого) і його моральних якостей, його розуміння і волі.

Уявлення, судження, пам`ять, вирази тобто здатність формулювати в розмові те, що відбувається в розумі, все це впливає на здатність потерпілого (свідка) надати суду доказову інформацію.

Правдивість проявляється в потерпілому (свідку), якщо він намагається щиро дати свідчення і виведений ним умовивід повністю відповідає дійсним обставинам. Коли немає наміру брехати, то невірність в показах про обставини очевидцем яких була особа буває зазвичай від відсутності уваги на ту чи іншу подію, предмет або явище.

На думку суду всі потерпілі в суді першої інстанції надали ґрунтовні та виразні покази, щодо обставин, які відбулися з ними. Виклад подій ними здійснено сумлінно та без перебільшень. Так, потерпілі докладно та послідовно передали зовнішню обстановку подій які з ними відбулись у день злочину, які дії були здійсненні ними та нападниками, яке майно було викрадено в результаті злочину і саме головне впевнено, без будь-яких протиріч показали на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як на осіб, які скоїли розбійний напад на них та грабіж.

Також районний суд вірно оцінив покази потерпілих за їх внутрішнім достоїнством, оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені ними зі своїми особливостями та повністю підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду і співвідноситься з іншими доказами по провадженню, суд вважає за необхідне визнати їх достовірними та належними. Не останню роль під час визнання показів потерпілих достовірними, відігравала їх мета, оскільки у випадку їх недостовірності, тобто неправдивості, їх єдина мета бажання обмови у злочині обвинувачених. Вказана мета може бути пояснена лише страшною ненавистю або іншими неприязними відношеннями між ними. Однак потерпілі до події злочинів обвинувачених не знали, що і підтверджують самі обвинувачені. Пояснити об`єктивні та розумні причини, які могли бути підставою для обмови у тяжких злочинах обвинувачених, та яку потерпілі у такому випадку переслідували мету, захисники та обвинувачені в судовому засіданні не змогли.

Що стосується кваліфікації протиправних дій обвинувачених, апеляційний суд прийшов до наступного.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб повністю підтверджується доказами, які викладені вище у вироку. В судовому засіданні очевидно встановлено, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 , заздалегідь, тобто до початку злочинів, домовлялися про спільне їх вчинення. Про вказане свідчать спільні, злагоджені, цілеспрямовані дії обвинувачених, а також їх мета, яка була направлена на заволодіння майном.

Що стосується епізоду, що мав місце в ніч з 13 на 14 січня 2016 року, суд вважає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали намір вчинити відкрите заволодіння майном потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , застосовуючи насильство (грабіж), вступивши в попередню змову між собою, при цьому заздалегідь домовилися про розподіл ролей, де ОСОБА_8 застосовуючи насильство, заволодівав майном ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 ОСОБА_16 . Згодом один з учасників групи осіб - ОСОБА_8 застосував щодо ОСОБА_14 , насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, тобто його дії в зв`язку з ексцесом виконавця необхідно кваліфікувати як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. В даному випадку ОСОБА_7 має нести відповідальність лише за грабіж, який він і ОСОБА_8 вчинили за попереднім зговором, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.

Таким чином районний суд обґрунтовано кваліфікував обвинуваченого ОСОБА_8 :

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб;

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чино за сукупністю злочинів, суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, районний суд обґрунтовано кваліфікував обвинуваченого ОСОБА_7 :

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб;

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_16 ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином за сукупністю злочинів, суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Наведені в апеляційних скаргах сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинувачених, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів законність рішення в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, ретельно перевірено всі доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційних скарг сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до вказаних кримінальних проваджень безпідставними та необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту надані в суді апеляційної інстанції, щодо оголошення вступної та резолютивної частини вироку, оскільки відповідно до журналу судового засідання судом першої інстанції врахована думка учасників судового провадження, які проти цього не заперечували, у зв`язку з чим було оголошено вступну та резолютивну частину та у той же день повний текст вироку отриманий обвинуваченими.

При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо не доведення необхідності стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_14 з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при заподіяні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ст. 454 ЦК України відшкодування моральної шкоди може бути зменшено судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Так підстави позову, його розмір та вина обвинуваченого ОСОБА_8 в спричиненні моральної шкоди потерпілій ОСОБА_14 злочинними діями обвинуваченого доведені наведеними вище і дослідженими у суді першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності.

При цьому, визначаючи розмір стягнутого з обвинуваченого ОСОБА_8 морального відшкодування у розмірі 500000 грн., суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, врахував ступінь страждань потерпілої, які виразилася в тому, що остання перенесла моральну біль та страждання, перебувала на лікуванні, втратила око, через що змінилася її зовнішність та все це вплинуло на її уклад життя. Також, при визначенні суми відшкодування, суд врахував вимоги розумності і справедливості. Отже, визначений районним судом розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції, щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди у сумі 19426,35 гривень на користь потерпілої ОСОБА_14 стороною захисту не оскаржується, тому не перевіряється апеляційним судом.

При розгляді даного кримінального провадження, обвинуваченими та їх захисниками заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49, 106 КК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог ст. 49, 106 КК України.

Натомість потерпіла заперечувала проти звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому апеляційним судом обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 роз`яснено підстави, наслідки такого звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з цих підстав.

Згідно ст. 44 КК, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, які залежать від тяжкості правопорушення.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 106 КК звільнення від кримінальної відповідальності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до 18-ти років, застосовується відповідно ст. 49 КК з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Щодо осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, у разі вчинення тяжкого злочину, строк давності становить сім років.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винними, вчинене ними 10.01.2016, в ніч з 13.01.2016 на 14.01.2016 та 17.03.2016 у віці до 18-ти років, і відповідно ст. 12 КК є тяжкими злочинами.

З огляду на викладене, на час розгляду 10.05.2023 кримінальних проваджень апеляційним судом строки давності притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України - сім років, минули, при цьому відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу давності.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а згідно ч. 1 ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.

Разом з цим, закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України за епізодом ОСОБА_14 апеляційний суд вважає за необхідним цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 в частині стягнення з ОСОБА_7 на її користь матеріальної шкоди в сумі 750 грн. залишити без розгляду. При цьому колегія суддів роз`яснює потерпілій ОСОБА_14 її право не звернення з відповідним позовом до районного суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційні скарги захисника в частині засудження обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України підлягають частковому задоволенню, в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України залишенню без задоволення, з скасуванням вироку в частинізасудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України зі звільненням обвинувачених від кримінальної відповідальності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49, п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України та закриттям кримінального провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а вирок суду першої інстанції, в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України - залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 44, 49, 106, 284, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині засудження за ч. 2 ст. 186 КК України - задовольнити частково, в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без задоволення.

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджених за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України - задовольнити.

ВирокМалиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 року у кримінальному проваджені №0000047 від 10.01.2016 року в частині засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , від кримінальної відповідальності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49, п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 2 ст. 186 КК України, а кримінальне провадження №0000047 в частині засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 186 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Виключити з вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 вказівку про застосування ст. 70 КК України в частині призначення покарання ОСОБА_8 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 в частині стягнення з ОСОБА_7 750 грн. залишити без розгляду.

Вирок суду першої інстанції, в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без змін.

В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4