"28" червня 2023 р. Справа № 363/3120/23
УХВАЛА

Іменем України

28 червня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000018 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Сумської області, громадянина України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0000018 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000018.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку, проти якої не заперечували захисник та обвинувачений про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Заслухавши учасники судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.

Частиною 2 статті 291 КПК України зокрема визначено, що обвинувальний акт має містити, окрім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як зазначив у постанові Верховний Суд України від 24.11.2016 року у справі № 5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч. 1 ст. 337 КПК України) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, як це вимогає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Такий висновок підтверджується й положеннями частини 3 статті 337 КПК України, згідно з якою з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Приписи ч. 1 ст. 337 КПК України мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого він повинен захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді, так і відповідну правову кваліфікацію).

Відповідно до положень статті 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

У п. 51 рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, у справі «Ващенко проти України» зазначено, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

За таких обставин, надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд та права на захист обвинуваченого.

При цьому, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому ч. 1 ст. 337 КПК регламентує здійснення судового розгляду щодо особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, яке суд не вправі доповнювати новими кримінальними правопорушеннями або визнати встановленими кримінальні правопорушення, про які не вказано в обвинувальному акті.

Якщо особа обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які кваліфіковано за різними статтями (пунктами, частинами) кримінального закону, то в обвинувальному акті необхідно викласти фактичні обставини кримінального правопорушення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення за кожним кримінальним правопорушенням окремо, а не викладати їх в загальному порядку.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що згідно змісту обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до статті 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права.

Частиною 2 статті 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави продавленого йому обвинувачення (Рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (Рішення ЄСПЛ від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні, не відповідає вимогам частини 2 статті 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення викладено таким чином, що не дає можливості розмежувати обвинувачення по кожному кримінальному правопорушенню окремо для подальшого визначення які саме протиправні діяння ОСОБА_5 кваліфіковані обвинуваченням за тією чи іншою нормою частини статті закону про кримінальну відповідальність, а тому обвинувачення викладено прокурором не конкретно, без зазначенням кваліфікації дій обвинуваченого за кожним кримінальним правопорушенням протиправних дій окремо, що свідчить про те, що формулювання обвинувачення в даному кримінальному провадженні з деталізацією обставин, які в свою чергу фактично дублюють викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, викладено прокурором таким чином, що з нього не можливо встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в розумінні статті 91 КПК України за кожним кримінальним правопорушенням інкримінованих обвинуваченому діянь окремо, не є достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

За таких обставин, у зв`язку із встановленою судом невідповідністю обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 вимогам статті 291 КПК України та з грубим порушенням статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, і таке порушення позбавляє обвинуваченого права на захист від пред`явленого обвинувачення, що є суттєвим порушенням та унеможливлює призначення кримінального провадження за цим обвинувальним актом до судового розгляду, суд прийшов до висновку про повернення його прокурору.

Враховуючи вищезазначене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, 315, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 13 вересня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 03.07.2023 року о 14-00 год.

Суддя ОСОБА_1