Провадження №1-в/447/63/23
Справа №447/2213/23
У Х В А Л А

щодо звільнення від призначеного покарання

у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

10.08.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв Львівської області клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сможе, Сколівського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

18.07.2023 засобами системи «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03р. ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 331 КК України (в редакції чинній на момент скоєння правопорушення) на 2 роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції чинній на момент скоєння правопорушення) на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частини покарання 4 роки 6 місяців за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.01.2001 у справі №1-12, призначивши до відбуття остаточну міру покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі. У зв`язку із невиконанням вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003, ОСОБА_3 з 09.03.2016 перебуває у розшуку за Миколаївським ВП ГУНП у Львівській області (на даний час ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області), тобто 12 років та майже 6 місяців після ухвалення вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003. Станом на 17.07.2023 вирок Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 (справа №1-147/03р.) щодо ОСОБА_3 не виконано. Перебіг давності виконання вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 15.01.2001 у справі №1-12 не переривався, оскільки злочини, за які ОСОБА_3 був засуджений вироком Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03р. та передбачені: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 331 КК України (в редакції чинній на момент скоєння правопорушення), ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції чинній на момент скоєння правопорушення), відповідно до ст. 12 КК України (в редакції на момент вчинення правопорушення) є злочинами невеликої тяжкості. Також не переривався і перебіг давності вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03р., оскільки після 24.09.2003 ОСОБА_3 не вчиняв нових злочинів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перетинання державного кордону України» від 18.05.2004 статтю 331 КК України виключено. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» від 07.04.2011 внесено зміни у ст. 358 КК України, внаслідок чого «використання завідомо підробленого документа», за що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 засуджений ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 358 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України в чинній редакції є кримінальним проступком. ОСОБА_3 не ухилявся від виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03р. та на протягом більше як 12 років даний вирок не виконувався з незалежних від ОСОБА_3 обставин, тому строк виконання вказаного вироку не зупинявся. Захисник покликається на те, що у разі застосування щодо ОСОБА_3 ст. 80 КК України, строк давності виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03р. не може бути більше 10 років. Сам факт заведення 09.03.2016 оперативно-розшукової справи щодо ОСОБА_3 та оголошення його в розшук не може свідчити про факт ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання. ОСОБА_3 не притягався до кримінальної відповідальності за фактом ухилення від відбування покарання, не було відкрито жодного кримінального провадження щодо нього за цією статтею, та не існує жодного обвинувального вироку, яким би ОСОБА_3 було засуджено за ухилення від відбування покарання. Таким чином просить клопотання задоволити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримав з підстав у такому наведених, вказав, що з моменту засудження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшло більше дев`ятнадцяти років, строк давності виконання вироку не зупинявся, не переривався, тому ОСОБА_3 набуває право в порядку ст. 80 КК України бути звільненим від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання захисника засудженого, надав вимогу про судимість ОСОБА_3 .

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить наступного висновку.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області у справі №1-12 2001 року від 15.01.2001, що набрав законної сили 27.01.2001, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 19, ч. 2 ст. 142 КК України 1960 року, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього його особистого майна. На підставі ст. 45 КК України 1960 року, засудження ОСОБА_3 вважати умовним, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виправдає виявлене йому довір`я, зі сплатою 700 грн. штрафу.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області у справі №1-147/03р. від 24.09.2003, що набрав законної сили 10.10.2003, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 331 КК України, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання 4 роки 6 місяців за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.01.2001, призначивши остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до копії відповіді начальника ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області на адвокатський запит ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.03.2016 перебуває у розшуку за відділенням поліції №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 331 КК України. Підставою для оголошення в державний розшук був вирок Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 (справа №1-147/03).

Згідно вимоги про судимість ОСОБА_3 , поданої у судовому засіданні прокурором, 09.03.2016 відносно ОСОБА_3 заведено оперативно-розшукову справу №2200055 на підставі вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03.

До кримінальної відповідальності після ухвалення вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 у справі №1-147/03 ОСОБА_3 не притягався.

Згідно абзацу 6 статті 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є, зокрема, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 19, ч. 2 ст. 142 КК України 1960 року (розбій), що відповідно до ст. 7-1 КК України 1960 року та ст. 12 чинного КК України є тяжким злочином, а також у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 331, ч. 3 ст. 358 КК України.

Статтю 331 виключено на підставі Закону України №1723-IV від 18.05.2004 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перетинання державного кордону України», а стаття 358 КК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» від 07.04.2011, була викладена в іншій редакції, після чого відповідальність за використання завідомо підробленого документа, що на момент ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 була передбачена ч. 3 ст. 358, на даний час передбачена ч. 4 ст. 358 КК України, та відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 набрав законної сили 10.10.2003. Лише 09.03.2016 відносно ОСОБА_3 було заведено оперативно-розшукову справу, тобто після спливу 12 років та 5 місяців. Станом на день подання клопотання, з моменту ухвалення вироку та набрання ним законної сили минуло більше 19 років.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Проте, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки під час розгляду клопотання не представлено даних про ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за таке, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, ОСОБА_3 не притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 КК України.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання задоволити.

Звільнити ОСОБА_3 від призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 24.09.2003 покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через суд, який ухвалив оскаржувану ухвалу до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1