Справа № 204/7291/23
Провадження № 1-кс/204/1820/23
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, в режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурор Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000306 від 15.05.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Горлівка, с. Пантелеймонівка, Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця загальної мобілізації, розвідник 3 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурор Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000306 від 15.05.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Слідчими в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області, під процесуальним керівництвом Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000306 від 15.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді розвідника 3 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.10. а),б),в),г),ґ),д),е),є); 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, 15.05.2023 приблизно о 13 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проїжджій частині вул. Центральна зі сторони с. Красноярське в напрямку с. Криворіжжя на території с. Добропілля Покровського району Донецької області, проїжджаючи ділянку дороги поблизу будинку № 163, діючи необережно, проявляючи кримінальному протиправну недбалість, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не маючи перешкод технічного характеру, маючи реальну та об`єктивну можливість здійснювати рух своєю смугою руху з безпечною швидкістю, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав на смугу для зустрічного руху, де скоїв наїзд на малолітніх пішоходів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались по проїжджій частині вул. Центральна у зустрічному напрямку водію ОСОБА_5 , після чого в некерованому стін виїхав за межі проїжджої частини вправо, відносно напрямку свого руху, де задньою частиною автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 скоїв наїзд на дерево, внаслідок чого малолітній пішохід ОСОБА_8 загинув на місці події, а малолітній пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою лівого плечового та ліктьового суглобів, забою обох ніг, саден лоба та лівого плеча, після чого водій ОСОБА_5 з місця події втік.

15 травня 2023 року о 16:06 год. солдата ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 207, 208 КПК України.

16 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.Крім того, підозрюваний після вчинення кримінального правопорушення залишив місце ДТП та певний час переховувався від правоохоронних органів, поки не був затриманий. Вказані обставини свідчить про зухвалість дій підозрюваного ОСОБА_10 та його підвищену суспільну небезпеку. Крім того, підозрюваний вже вчинив дії, пов`язані з ухиленням від контролю осіб, наділених відповідними повноваженнями, оскільки ухилився від проходження військової служби військової служби шляхом неповернення з лікувального закладу, не повідомивши це своїх командирів. Підозрюваний залишив місце вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про високу ймовірність в подальшому ухилятися від слідства; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, з метою спонукання їх до зміни наданих ним небажаних для підозрюваного показань, як на слідстві так і в суді щодо механізму ДТП та свідків. Крім того, слід взяти до уваги, що підозрюваний залишив місце вчинення кримінального правопорушення з метою розірвати свій зв`язок з місцем вчинення кримінального правопорушення, не вчинивши жодної дії, спрямованої на встановлення стану здоров`я травмованих та надання їм медичної допомоги, що говорить про те, що приховування слідів кримінального правопорушення та ухиленням від притягнення до кримінальної відповідальності превалює в свідомості підозрюваного над повагою та забезпеченням фізичної цілісності малолітніх потерпілих та свідків. Таким чином існує велика вірогідність, що з етою уникнення кримінальної відповідальності на потерпілих та свідків може бути здійснено тиск з боку підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на потерпілого та свідків. Імовірність впливу на потерпілого та свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Крім того підозрюваний вже вчинив спробу приховати знаряддя вчинення кримінального правопорушення (автомобіль) шляхом втечі на ньому з місця події з подальшим його залишенням в населеному пункті, в якому підозрюваний не має житла або іншої власності; вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний враховуючи тяжкість можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може самовільно залишити місце проживання, крім того останній вже не виконав свій обов`язок щодо повернення до місця несення служби, що за відсутності поважних причин утворює склад іншого злочину за ст. 408 ч. 4 КК України. Крім того, втеча підозрюваного з місця подій містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України у зв`язку з чим відомості за вказаним фактом внесені за №0000307 від 16.05.2023 року. Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_10 , пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання обвинуваченим його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_5 буде зобов`язаний повернутися до місця мешкання або реєстрації, а місце його реєстрації на теперішній час перебуває на тимчасово непідконтрольній території України.

Неможливість застосування запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_10 , пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування останнього від правосуддя та фактично уникнення кримінальної відповідальності. Більше того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, здійснювати на них психологічний або фізичний вплив. Причому в цьому випадку необхідно брати до уваги і саму особистість обвинуваченого, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_10 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи, що в результаті вказаної ДТП загинула малолітня дитина, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 183 КПК України є процесуально доцільним не визначати підозрюваному ОСОБА_10 заставу у вказаному кримінальному провадженню.Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно підозрюваного ОСОБА_10 , пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.Крім того, бажання ОСОБА_10 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.Не утворює підстав для звільнення підозрюваного і участь останнього у бойових діях пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення злочину, а отже вони не утворюють для ОСОБА_10 жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки.Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_10 під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під вартою ОСОБА_10 .Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_10 під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_10 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вчиненням ОСОБА_10 тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою та свідчить про відсутність підстав для визначення мінімального розміру застави.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заході. Враховуючи викладене, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у клопотанні.

Підозрюваний та захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ознайомившись з наданими матеріалами клопотання, заслухавши думку сторін, слідчий суддя приходить до наступного.

Подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурором доведено, що ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем загальної мобілізації, обґрунтовано підозрюється у вчиненні неумисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що призвело до загибелі дитини, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років, підозрюваний, відповідно намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. Запобігти вище зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляд тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням на гауптвахті. Судом не встановлено дієвих стримуючих чинників, які б забезпечили належну процесуальну поведінку підозрюваного, отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що в судовому засіданні просили підозрюваний та захисник, є недоцільним, та не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором не доведенні і не знайшли свого підтвердження під час судового засідання.

Крім того, згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194,196-197, 205, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурор Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000306 від 15.05.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 днів, тобто до 13 липня 2023 року, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1