Справа № 461/112/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/978/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції м. Львові кримінальне провадження №0000514 від 15.10.2021 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, щодо:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Сумгаїт, Республіки Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 22 червня 2021 року вироком Шевченківського районного суду м. Львова за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі зі звільненням від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки згідно ст.75 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді восьми років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 22 червня 2021 року, та визначити ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`яти )років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) у вигляді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили постановлено залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 15 жовтня 2021 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди суму 242000 (Двісті сорок дві тисячі) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди суму 22607(Двадцять дві тисячі шістсот сім) грн 71 коп, у відшкодування моральної шкоди суму 100 000(Сто тисяч) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) на користь держави вартість проведення судових експертиз в сумі 7128 ( Сім тисяч сто двадцять вісім ) 86 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, 14 жовтня 2021 року, приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час суперечки з ОСОБА_13 , умисно наніс удар ножем в тулуб останньому, завдавши проникаюче в грудну та черевну порожнину колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки ліворуч з гемопневмотораксом, ушкодженням лівого купола діафрагми, селезінки та сальника, ножове поранення задньої поверхні грудної клітки, наскрізне пошкодження лівого купола діафрагми та селезінки, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_13 помер.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Також просить під час розгляду апеляційної скарги згідно із вимогами ч.3 ст. 404 КПК за клопотанням захисту повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони досліджені судом першої інстанції не повністю, зокрема не встановлено сам механізм нанесення тілесних ушкоджень, та дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, котрі стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, суд допустив невірну кваліфікацію скоєного злочину.

Вважає, що при постановленні вироку суд допустив порушення вимог п.1, ч.1 ст.409 КПК України (неповнота судового розгляду), п.2, ч.1 ст.409 КПК України (невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження),

п.4, ч.1 ст.409 КПК України (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність), п.3. ч.1 ст.411 КПК України (за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші), п.5 ч.1 ст.412 КПК України (судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання).

Стверджує, що в порушення вимог п.1 ч.1 ст. 409 КПК України, ч.1 ст. 410 КПК України під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема: не був допитаний лікар швидкої допомоги ОСОБА_14 , про виклик та допит котрого клопотав прокурор та захисник; не були досліджені висновки експертиз, котрі прокурор додатково надав суду в останньому судовому засіданні, і про відкриття котрих стороні захисту і потерпілій в порушення вимог ч.9, ч.12 ст.290 КПК в матеріалах справи відсутні письмові підтвердження; в порушення вимог ч.3 ст.65 КК України суд призначив покарання без врахування пом`якшуючої обставини передбаченої п.2-1 ч.1 ст.66 КК України (надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення), зазначивши у вироку про відсутність як обтяжуючих так і пом`якшуючих обставин.

Захисник зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначивши покарання за ч.2 ст.121, а не за ч.1 ст.119 КК України. При цьому, на його думку, у вироку міститься значний перелік доказів, жоден з котрих не є прямим доказом здійснення ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вказує, що у вироку не наведено механізм нанесення тілесних ушкоджень, а свідки не бачили як саме фактично відбулось нанесення тілесного пошкодження ОСОБА_13 .

Вважає, що показання потерпілої ОСОБА_10 про хлопця азейбаржанця є видумкою, оскільки вона є зацікавленою особою, також ці показання є показаннями з чужих слів, котрі в порушення вимог ч.1 ст.97 КПК не ґрунтуються на поясненні іншої особи, оскільки ОСОБА_13 ніяких пояснень поліції не надавав, а медичному працівнику сказав, що впав на штир.

Адвокат зазначає, що відноситься критично до показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки вони вживали наркотичні засоби та алкоголь, але разом з тим ніхто з них не бачив як саме було нанесено тілесне ушкодження ОСОБА_13 .

Звертає увагу суду, що вина не може ґрунтуватись на припущеннях, жодного прямого доказу того, що ОСОБА_6 умисно наніс тілесне ушкодження в судових засіданнях не здобуто. Докази фактичних обставин події, висновки експертиз, ОСОБА_6 не оспорюються й останній незгідний лише з правовою кваліфікацією злочину.

На думку апелянта, неповнота судового розгляду вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання.

Заслухавши виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, виступи прокурора та потерпілої ОСОБА_10 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положення ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що повністю спростовує доводи захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , викладені в апеляційній скарзі про неправильну перекваліфікацію дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; свідка ОСОБА_19 ; свідка ОСОБА_18 ; дані телеграми № 1 від 15 жовтня 2021 року; дані протоколу огляду місця події від 14 жовтня 2021 року(з відеозаписом та фототаблицею до нього), проведеного за участю та зі згоди власника житлового приміщення ОСОБА_19 ; дані протоколу огляду місця події від 15.10.2021, а саме санітарного відділення за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука у ході якого вилучено речі потерпілого ОСОБА_13 ; дані протоколу огляду предмету від 15.10.2021 року, а саме цифрового носія із маркуванням DVD-R, об`ємом памяті 4.7 GB, круглої форми, на якому знаходяться 2 файли - відеозаписів; дані висновку експерта №181/21 від 25.10.2021 року; дані висновку експерта № 1655/2021-ім. від 27 жовтня 2021 року; дані висновку експерта від 27 жовтня 2021 року № 1672/2021-ім; дані висновку експерта № 1673/2021-ім від 20 грудня 2021 року; дані висновку експерта № 1674/2021-ім від 11 листопада 2021 року; дані висновку експерта № 1670/2021 ім від 11 листопада 2021 року; дані висновку експерта № 1675/2021 -ім. від 11 листопада 2021 року; дані протоколу затримання ОСОБА_6 від 15.10.2022; дані висновків експертизи № Се-19/109-21/12882 -БД від 13 грудня 2021 року; дані висновку експерта від 13.12.2021 № СЕ-19/109-21/12883-БД; дані висновку експерта №1671/2021-ім від 11 лютого 2022 року та дані висновку експерта №249/2021-мк від 04 лютого 2021 року.

Колегія суддів погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку, поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення при викладених в оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.121 КК України.

Так, за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч.1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

На думку сторони захисту суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначивши покарання за ч.2 ст. 121, а не за ч.1 ст. 119 КК України. При цьому, на його думку, у вироку міститься значний перелік доказів, жоден з котрих не є прямим доказом здійснення ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Так, згідно показів обвинуваченого, останній зазначав що під час боротьби з ОСОБА_13 він впав на підлогу на спину, а він з ним поряд, проте згідно висновку експерта №181/21 від 25.10.2021, оскільки при експертизі трупа ОСОБА_13 були виявлені садна на підборідді. Ці садна на підборідді могли утворитись 14.10.2021 від контакту з тупими предметами, вірогідно при падінні на такі з висоти власного росту на тверду поверхню і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, твердження захисника, про те, що під час конфлікту ОСОБА_13 першим з ножем напав на обвинуваченого, а останній захищався і під час їх падання на підлогу ОСОБА_13 невдало впав на ніж, - спростовується показами потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_18 .

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_13 , було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим умисного удару ножем в тулуб потерпілого внаслідок конфлікту між обвинуваченим та ОСОБА_13 , що підтверджено належними та допустимими доказами, в тому числі і щодо причинно-наслідкового зв`язку між тілесним ушкодженням і смертю потерпілого.

Крім цього, надання обвинуваченим допомоги потерпілому після поранення, про, що вказують обвинувачений та захисник, не спростовують висновок суду про наявність прямого умислу ОСОБА_6 на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, доводи сторони обвинувачення про те, що судом застосовано неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 - за ч.2 ст. 121 КК України, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, то на думку колегії суддів у висновку експерта №181/21 від 25.10.2021, який наявний в матеріалах справи та міститься у вироку суду першої інстанції, чітко вказано, що причиною смерті було проникаюче в грудну та черевну порожнину колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки ліворуч з гемопневмотораксом, ушкодженням лівого купола діафрагми, селезінки, сальника, що на тлі ателектазу лівої легені, гнійної бронхопневмонії та гнійно-фібринозного плевриту, що привело до гострої дихальної недостатності. При експертизі трупа ОСОБА_13 були виявлені: садна на підборідді, проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітини ліворуч з лівобічним гемопневмотораксом, ушкодженням лівого купола діафрагми, селезінки, сальника. Садна на підборідді могли утворитись 14.10.2021 року від контакту з тупими предметами, вірогідно при падінні на такі з висоти власного росту на тверду поверхню і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки ліворуч з лівобічним гемопневмотораксом, ушкодженням лівого купола діафрагми, селезінки та сальника могли утворитись 14.10.2021 року від дії гострого предмету, яким міг бути клинок ножа, ускладнилось розвитком гнійного запалення легень та гнійно-фібринозного плевриту, знаходиться в причинному зв`язку зі смертю і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Також, апелянт стверджує, що не була належним чином повідомлена потерпіла, однак із матеріалів справи вбачається, що остання була присутня в засіданнях 26.04.2022 та 20.05.2022. Більше того, на інші судові засідання потерпіла подала заяви про розгляд справи без її участі (т.1 а.с.176, т.1 а.с.188, т.1 а.с.213, т.2 а.с.15, т.2 а.с.21).

Крім цього, захисник звертає увагу, що не був допитаний лікар швидкої допомоги ОСОБА_14 , однак в матеріалах справи відсутні клопотання про допит останнього.

Адвокат підкреслює, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючу обставину, а саме надання медичної або іншої допомоги потерпілому, проте надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення матеріали справи не підтверджується, зокрема відсутні докази про те, що обвинувачений та свідок ОСОБА_18 телефонували до швидкої допомоги.

Щодо доводів сторони захисту про те, що не досліджені висновки експертиз, які надані прокурором в останньому засіданні, то згідно із матеріалами справи, зокрема журналу судового засідання від 07.09.2022 суд ухвалив долучити документи надані прокурором. Жодних зауважень від адвоката не було (т.2 а.с.16).

Допущених істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які тягнули б за собою скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу, подану адвокатом ОСОБА_9 безпідставною, та вважає вирок суду законним та обґрунтованим й підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою - з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4