Номер провадження: 11-сс/813/1278/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, про продовження відносно нього строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000215 від 12 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року

задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 , та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, строком до 09 вересня 2023 року, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що під час його затримання йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а тому він потребує лікування, яке не може бути надане медичною частиною ОСІ.

Крім того, на його утриманні перебуває хвора матір.

Підозрюваний вважає відсутнім ризик його переховування від суду та впливу на свідків, а підозра є необґрунтованою.

ОСОБА_6 зазначив, що він має постійну роботу, постійне місце реєстрації і проживання, характеризується позитивно.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Захисник ОСОБА_9 також звернувся до апеляційного суду з заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Підозрюваний ОСОБА_6 , який утримується в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не звертався до апеляційного суду з заявами про його участь під час розгляду апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Положеннями статті 421 КПК України встановлено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ст.422, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 без сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Так, відповідно до клопотання слідчого лютому-березні 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) у громадянина України ОСОБА_6 , який був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, був прихильником приєднання території України до російської федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, підтримував збройну агресію російської федерації проти України, визнавав її правомірною і підшукував способи сприяти їй, усвідомлював, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на надання російській федерації, її державним органам, організаціям і представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

У грудні 2022 року, ОСОБА_6 , (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) використовуючи власний мобільний телефон марки REALME, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , будучи зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) "Telegram" під іменем " ОСОБА_10 ", в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері "Telegram" з невстановленим за анкетними даними представником розвідувального органу російської федерації, який знаходився у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але на території російської федерації або на тимчасово окупованій російською федерацією території України (точне місце не встановлене), та використовував особистий номер телефону НОМЕР_4 і був зареєстрований в месенджері "Telegram" під іменем " ОСОБА_11 ", одержав від вказаного невстановленого за анкетними даними представника розвідувального органу російської федерації пропозицію, а також завдання здобувати і передавати йому інформацію щодо розташування в м. Одесі і Одеській області підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, об`єктів критичної інфраструктури, та інформацію про результати нанесення російською федерацією ракетних ударів (точність влучання ракет, масштаби руйнувань), з метою доведення цієї інформації до військового керівництва російської федерації і коригування подальших ракетних ударів по таких об`єктах.

На вказану пропозицію, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері "Telegram" із вказаним невстановленим за анкетними даними представником розвідувального органу російської федерації відповів згодою і зобов`язався виконати поставлене завдання по здобуванню і передачі необхідної інформації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період з грудня 2022 року по січень 2023 року, ОСОБА_6 , знаходячись в м. Одесі і на території Одеського району Одеської області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу російській федерації, її державним органам, організаціям і представникам в проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і військової агресії російської федерації проти України, виконуючи завдання представника іноземної держави, а саме представника розвідувального органу російської федерації, використовуючи власний мобільний телефон марки REALME, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері "Telegram" повідомив цьому невстановленому за анкетними даними представнику розвідувального органу російської федерації наступні дані:

- 14.01.2023, о 23-57 год. - інформацію щодо точного місцезнаходження на території Одеської області об`єктів енергозбереження: ПС 330 кВ "Аджалик", ПС 330 кВ "Новоодеська", ПС 330 кВ "Усатово" (по вказаній підстанції також точні географічні координати її розташування), а також щодо результатів попереднього нанесення збройними силами російської федерації ракетно-бомбових ударів по цих об`єктах;

- 23.01.2023, о 23-48 год. - інформацію про розташування укріплених позицій Збройних Сил України, Національної гвардії України, Національної поліції України за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74;

- 26.01.2023, о 23-11 год.; 30.01.2023, о 22-29 год. - інформацію про розташування укріплених позицій Збройних Сил України, Національної гвардії України, Національної поліції України в районі Одеського національного академічного театру опери та балету за адресою: м. Одеса, пров. Чайковського, буд. 1;

- 30.01.2023, о 19-21 год. - інформацію щодо маршрутів переміщення підрозділів Збройних Сил України на території Одеської області.

При цьому, надаючи цьому представнику розвідувального органу російської федерації достовірну інформацію про розташування в м. Одесі і в Одеській області укріплених позицій підрозділів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Національної поліції України, маршрути їх переміщення, точне місцезнаходження на території Одеської області об`єктів енергозбереження, із зазначенням точних географічних координат, результати попереднього нанесення збройними силами російської федерації ракетно-бомбових ударів по них, ОСОБА_6 усвідомлював, що вони стануть цілями для подальших ракетно-бомбових ударів збройних сил російської федерації, а надана ним інформація буде використана для планування і ведення збройними силами російської федерації військових дій проти України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- розсекреченим у встановленому порядку протоколом про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 15.02.2023, реєстр. № 65/5/Д/3-739т від 15.02.2023, розсекречено (відкрита інформація), в якому зафіксовано спілкування текстовими повідомленнями в месенджері "Telegram" між ОСОБА_6 і невстановленим представником розвідувального органу російської федерації;

- протоколом обшуку від 23.02.2023, згідно з яким в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено належний йому мобільний телефон марки REALME, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , використаний ним в ході спілкування з представником розвідувальному органу російської федерації інформації; аркуш паперу з інформацією

- листом щодо точного місцезнаходження на території Одеської області об`єктів енергозбереження: ПС 330 кВ "Аджалик", ПС 330 кВ "Новоодеська", ПС 330 кВ "Усатово" (по вказаній підстанції також точні географічні координати її розташування), а також щодо результатів попереднього нанесення збройними силами російської федерації ракетно-бомбових ударів по цих об`єктах, яка була передана ним представнику розвідувальному органу російської федерації за викладених обставин;

- листом ОСУВ "Одеса" Збройних Сил України № 1/213дск від 07.03.2023, згідно з яким інформація, передана ОСОБА_6 представнику розвідувальному органу російської федерації, щодо розташування в м. Одесі і в Одеській області укріплених позицій підрозділів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Національної поліції України, маршрутів їх переміщення, є достовірною, її розголошення в умовах воєнного стану може завдати шкоди безпеці України;

- листом Одеської обласної державної адміністрації (Одеської обласної військової адміністрації) № 01/02-21/60/54дск, згідно з яким інформація, передана ОСОБА_6 представнику розвідувальному органу російської федерації, щодо місцезнаходження на території Одеської області об`єктів енергозбереження, є достовірною; зазначені об`єкти мають велике значення для енергозабезпечення Одеської області та країни в цілому; розголошення та передача даних іноземній стороні створює загрозу об`єктам енергозабезпечення, об`єктам критичної інфраструктури Одеської області і може нанести шкоду економічній та оборонній сферам України та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В свою чергу відсутність у ОСОБА_6 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі, підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Разом з тим, твердження апеляційної скарги про те, що на утриманні у ОСОБА_6 на час затримання була його матір, не підтверджується жодними доказами. При цьому, ураховуючи відсутність у ОСОБА_6 законних джерел доходів, відсутні підстави вважати про знаходження на його утриманні будь-яких осіб.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги підозрюваного про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження відносно нього строку тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 про незаконність оскарженої ухвали, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя справедливо врахував положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до якого, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, якою продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, строком до 09 вересня 2023 року, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4