Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/107/22
Провадження № 1-кп/506/17/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжних заходів

23.08.2023смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 09.12.2021 року за №0001074 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Станіславка Котовського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працює, одруженого, відповідно до ст.89 КК України вважається раніше не судимим,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, в шлюбі не перебуває, не працює, раніше судимого:

- 08.07.2019 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.ст.289 ч.2, 186 ч.2, 146 ч.2, 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2020 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.309 ч.1 КК України до штрафу у сумі 17000 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, одруженого, раніше судимого:

- 26.03.2020 року Одеським апеляційним судом за ст.ст.185 ч.4, 262 ч.1, 263 ч.1, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.06.2021 року Малиновським районним судом м.Одеса за ст.391 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_6

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що у невстановлену слідством дату, час та місці, вступили в злочинну змову, направлену на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло. Для досягнення вказаної мети, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили злочинний план, відповідно до якого вони мали незаконно проникнути до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , та повинні були відкрито заволодіти колекційними купюрами та монетами, які знаходилися в будинку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.12.2021 року близько 02.30 год. прибули до території житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , та після відкриття вхідних дверей потерпілим ОСОБА_9 , штовхнувши останнього, проникли до вказаного будинку, де в одній із кімнат будинку, з метою подальшого подолання спротиву потерпілого, зв`язали ОСОБА_9 та під психологічним тиском останній вказав, де знаходяться колекційні монети, після чого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілим, тобто діючи з прямим умислом, відкрито заволоділи монетами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 323 штуки та купюрами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 75 штук, які належали потерпілому ОСОБА_9 , грошовими коштами у сумі 13000 гривень, які знаходились під подушкою та належали потерпілій ОСОБА_10 , яка є тіткою ОСОБА_9 та проживає разом з ним у даному будинку, а також мобільними телефонами марки «ERGO» моделі «В 181», вартістю 202,50 грн. та марки «Nokia - 105» моделі «TA - 1174 DS», вартістю 304 грн., які належали потерпілим.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілим матеріального збитку на зазначену суму.

До суду надійшли клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів: щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою, строк застосування яких спливає 31.08.2023 року; відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - у виді домашнього арешту в нічний період доби, строк застосування якого закінчується 10.09.2023 року, посилаючись на те, що підстав для зміни запобіжних заходів на більш м`які не вбачається, оскільки вони не забезпечать у повній мірі запобіганню ризикам, які залишились такими ж. Так, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, у зв`язку з чим є ризик втечі та переховування обвинувачених з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів. Крім того, обвинувачені не працюють, постійного джерела прибутку не мають та можуть перешкоджати судовому розгляду шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на них обов`язків, як обвинувачених у кримінальному провадженні. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про їх небажання припинити свою злочинну діяльність. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , маючи на меті ухилитися від кримінальної відповідальності, можуть незаконно впливати на обвинуваченого ОСОБА_3 . На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на них обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначені клопотання.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з?явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак від нього надійшло клопотання про проведення даного судового засідання у його відсутність, за згодою його підзахисного ОСОБА_3 , при цьому зазначивши, що не заперечує проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно свого підзахисного ОСОБА_3 у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти проведення судового засідання у відсутність його захисника - адвоката ОСОБА_11 та проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно нього у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, зазначивши, що запропонований прокурором запобіжний захід необґрунтований. Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 підтримав свого підзахисного ОСОБА_4 та доповнив, що ризики, на які посилається прокурор, невиправдані та надумані, крім того, обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час знаходиться під вартою і в умовах воєнного стану, при постійній небезпеці для життя, правильним було б застосувати до обвинуваченого більш м?який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 також заперечував проти клопотання прокурора та вважав, що тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_8 , підтримав позицію свого підзахисного і зазначив, що вважає цілком виправданим запобіжним заходом в умовах воєнного стану - цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки прокурора, обвинувачених та захисників, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленні волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, суд виходить з того, що обвинуваченим ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області були обрані запобіжні заходи, а саме: ухвалами від 12.12.2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, а ухвалою від 13.12.2021 року обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в нічний період доби і вказаними ухвалами встановлена наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2022 року та від 07.02.2022 року, щодо всіх обвинувачених продовжено строки обраних запобіжних заходів до 10.03.2022 року.

Крім того, ухвалами Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року, 04.05.2022 року, 28.06.2022 року, від 24.08.2022 року, від 20.10.2022 року, від 23.12.2022 року, від 23.02.2023 року, від 26.04.2023 року та від 15.06.2023 року строк дії вищевказаних запобіжних заходів щодо всіх обвинувачених продовжено та він закінчується 31 серпня 2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та 10 вересня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього

вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим незаконний вплив на як потерпілих, так і на свідків та іншого обвинуваченого, а також ухилення від суду, і обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків в даному кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинувачених є можливості безперешкодно у незаконний спосіб перетнути державний кордон України або з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або з Республікою Молдовою.

Крім того, суд враховує, що поведінка обвинувачених на час вчинення інкримінованого органами досудового розслідування останнім правопорушення у складі групи осіб, із застосування насильства щодо потерпілих, свідчить про існування ризику можливого впливу на потерпілих, одна із яких є особою з інвалідністю.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Так, при обранні відносно обвинувачених запобіжних заходів на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особи обвинувачених, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Так, обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки ніде не працюють, можуть впливати на потерпілих та свідків, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є раніше судимими, а ОСОБА_5 , крім зазначеного, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, тому, в силу того, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не стали на шлях виправлення та обвинувачуються у новому злочині, можуть чинити вплив на обвинуваченого ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім цього, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, беручи до уваги обставини, за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, а саме враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є раніше судимими за корисливі злочини, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стали, а обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, жоден обвинувачений не працює, офіційних джерел доходу не має, а також беручи до уваги те, що в Україні оголошено воєнний стан, суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинувачених, а крім того, не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_3 - у виді домашнього арешту в нічний період доби підлягає задоволенню.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

До того ж , судом враховано, що у судовому засіданні не досліджені всі надані прокурором докази, не завершено проведення експертизи, не вислухані пояснення всіх обвинувачених, а відповідно до ч. 4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, відсутність постійного джерела доходу, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо ОСОБА_3 - у виді домашнього арешту, а тому, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинувачених з вищенаведених підстав.

Що стосується продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , то, на думку суду, саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного статтею 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу й особистості обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством.

Тому, на обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, поряд із іншими обов`язками, слід покласти також обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими).

Позицію захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час дії воєнного стану, суд залишає без уваги, оскільки оголошення воєнного стану в країні не може слугувати підставою для пом`якшення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке відповідає меті його застосування, а захисниками не надано будь-яких належних доказів того, що більш м?який запобіжний захід забезпечить належну поведінку їх підзахисних. Щодо посилань захисників про недоведеність прокурором ризиків, на які той посилається у своєму клопотанні, суд зазначає, що за правилами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є не власне факт вчинення діянь, визначених ч. 1 цієї статті, а лише обґрунтована ймовірність їх існування, а ризик, в свою чергу, не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, на думку суду, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема те, що обвинувачені не працюють, можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і перешкоджати кримінальному провадженню, раніше судимі, судимості не зняті та непогашені, крім того, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, а обвинувачений ОСОБА_4 , до того ж, не має міцних соціальних зв`язків.

При вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо останніх, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод, а тому і підстав для обрання

відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, а саме: у період з 22:00 год. по 06:00 год., відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці - до 10 листопада 2023 року включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою прокурора та суду;

2) у період доби з 22.00 год по 06.00 год. не залишати місце постійного проживання - помешкання, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

3) утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими);

4) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Подільського РУП ГУНП в Одеській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_3 покласти на працівників Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 30 жовтня 2023 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 30 жовтня 2023 року включно.

На ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які перебувають під вартою - протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 25.08.2023 року о 15:00 год.

Суддя ОСОБА_1