Справа № 344/6831/23
Провадження № 1-кс/344/2730/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000077 від 18 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 квітня 2023 року слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 за погодженням з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з зазначеним клопотанням.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 20 квітня 2023 року клопотання передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення якого посилається на те, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000077, відомості про яке 18 квітня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 на підставі наказу начальника Західного територіального управління Національної гвардії України №16 о/с від 14 березня 2022 року призначено на посаду командира 1-го взводу 2-ї патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ по завершенню навчання у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У цій же військовій частині з 19 травня 2021 року проходив строкову військову службу солдат ОСОБА_8 , призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 19 травня 2021 року №108 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та поставлений на усі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 02 липня 2021 року №141, солдат ОСОБА_8 призначений на посаду стрільця 2 відділення 2 патрульного взводу 2 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 НГУ.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №133/2022, затвердженим Законом України від 18 березня 2022 року №2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ.

17 травня 2022 року Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

12 серпня 2022 року Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 15 серпня 2022 року №2500ІХ.

07 листопада 2022 року Указом Президента України №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 16 листопада 2022 року №2738ІХ.

06 лютого 2023 року Указом Президента України №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року №2915ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Тобто воєнний стан в України введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на 18 березня 2023 року припинено або скасовано не було.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Статтею 1 Закону України «Про Національну гвардію України» передбачено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій

Відповідно до вимог статей 31, 32, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. За своїми військовими званнями начальниками є: молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, солдатів і матросів.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання.

Положеннями статей 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби за своїм військовим званням є начальником по відношенню до солдата ОСОБА_8 .

Приміткою (п. 1) до ст. 425 Кримінального кодексу України встановлено, що під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування, тобто командир 1 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ старший лейтенант ОСОБА_4 є військовою службовою особою.

Згідно з вимогами статей 3, 21, 28, 68 Конституції України, статей 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності.

Відповідно до вимог статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності з вимогами статей 110, 111, 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі, зокрема, незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод. З інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості. Ніхто не може бути скривджений на службі чи покараний за те, що він подає пропозицію, заяву чи скаргу.

Разом з тим старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ, являючись начальником відносно солдата ОСОБА_8 за військовим званням, достовірно знаючи вищевказані статутні вимоги, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, маючи на меті застосування нестатутних заходів впливу щодо підлеглого, вирішив умисно застосувати насильство щодо підлеглого військовослужбовця за наступних обставин.

Так, 18 березня 2023 року в період часу з 12.00-13.00 год старший лейтенант

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді командира 1 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення вимог статей 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50,130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись за військовим званням начальником для солдата ОСОБА_8 , перебуваючи в казармі військової частини НОМЕР_1 НГУ, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 НГУ для проживання та несення служби, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою спричинення йому фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї явної переваги, будучи невдоволеним фактом здійснення зауважень солдатом ОСОБА_8 щодо його ненормативної лексики, застосував насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_8 , а саме: наніс йому три удари, із яких два лівою рукою і один правою у грудну клітку, після чого штовхнув на стіл і в подальшому наніс ще один удар лівою рукою у грудну клітку, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 фізичного та морального страждання.

Таким чином, 18 березня 2023 року в період часу із 12.00-13.00 год старший лейтенант ОСОБА_4 , в порушення вимог статей 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись за військовим званням начальником для солдата ОСОБА_8 , перебуваючи в казармі військової частини НОМЕР_1 НГУ, що за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосував насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_8 , а саме: наніс йому три удари, із яких два лівою рукою і один правою у грудну клітку, після чого штовхнув на стіл і в подальшому наніс ще один удар лівою рукою у грудну клітку, заподіявши ОСОБА_8 фізичного та морального страждання, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, - застосування військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану.

19 квітня 2023 року о 16 год 00 хв ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю смт. Бородянка Київської області, громадянину України, українцю, з вищою освітою, неодруженому, раніше не судимому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді командира 1 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні старший лейтенант, не адвокату, не депутату, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, а саме у застосуванні військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, найбільш вагомими серед яких є: протокол огляду приміщення (казарма військової частина НОМЕР_1 НГУ, що за адресою: АДРЕСА_1 ) від 18 квітня 2023 року; протокол огляду відеоматеріалів від 18 квітня 2023 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; протокол допиту свідка ОСОБА_12 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до санкції ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- пункт перший переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, тому може виїхати за межі м. Івано-Франківська та території України чи іншим чином переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння, що свідчить про неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. ОСОБА_4 може виготовити підроблені документи, на підставі яких може перетнути державний кордон України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 , є працівником правоохоронного органу, останній обізнаний із методами пошуку злочинців та має спеціальні знання щодо маскування та виявлення осіб котрі ведуть стеження.

ОСОБА_4 неодружений, дітей не має і останній, розуміючи факт проведення досудового розслідування відносно нього, може переховуватись з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- пункт другий знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Оскільки підозрюваний ОСОБА_13 на даний час перебуває на посаді командира 1 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, тому може бути знайомий зі значною кількістю посадових осіб військової частини та за допомогою них впливати і спотворювати документи, які на даний час органом досудового розслідування ще не отримані.

- пункт третій незаконно впливати на свідків із врахуванням свого службового становища, які вже допитані у кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 , а також інших свідків, яких необхідно допитати, потерпілого ОСОБА_8

З урахуванням відомих ОСОБА_4 обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, він зможе вступати у поза процесуальні відносини із вищевказаними особами, надавати їм поради чи схиляти їх до дачі певних показань в ході слідства. Вказане створює загрозу тиску та підбурювання таких осіб до дачі ними неправдивих показань або відмови від надання таких.

Окрім цього, у кримінальному провадженні не встановлено усіх осіб, яким можуть бути відомі обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

- пункт четвертий перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. За час праці ОСОБА_4 в НГУ з`явились міцні робочі та позаробочі зв`язки з працівниками державних та правоохоронних органів місцевого та загальнодержавного рівня, що, в свою чергу, могло збільшити корупційні ризики при перебуванні на займаній посаді. Вказані зв`язки можуть бути використані ОСОБА_4 для впливу на досудове розслідування кримінального провадження та його судового розгляду.

Крім того, обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, відмінного від тримання під вартою, дозволить останньому координувати та узгодити свої дії з іншими особами, які можуть бути причетними до вчинення злочину, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню, використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, які брали участь у першочергових слідчих діях, створення неправдивих показань чи штучних доказів.

- пункт п`ятий вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, так як ОСОБА_4 тривалий період часу уникав притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки є працівником правоохоронного органу та обізнаний із методами проведення досудового розслідування та конспіративно здійснював свою протиправну діяльність.

За таких обставин ризик перешкоджанню кримінальному провадженні, вчинення нових злочинів, продовження злочинної діяльності, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Враховуючи вищенаведені ризики, займану посаду підозрюваного, обрання інших м`якіших запобіжних заходів є неможливим.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 805200 гривень, з покладенням обов`язків.

Доводи сторони захисту

21 квітня 2023 року від захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 на адресу суду надійшло заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 . У клопотанні захисник зазначає, що клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню.

Стосовно ризику 1 - переховуватися від органу досудового розслідування та або/суду, то у клопотанні вказано, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Однак дії ОСОБА_4 свідчать про інше. ОСОБА_4 при першому виклику 18 квітня 2023 року з`явився в правоохоронний орган та надав свої пояснення. Підозрюваний повністю визнав свою вину та розкаюється. Також 19 квітня 2023 року ОСОБА_4 разом зі своїми адвокатами прибув на перший виклик до слідчого ОСОБА_7 для отримання підозри, проведення допиту в якості підозрюваного та отримання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вищевказані дії ОСОБА_4 свідчать про те, що він не має жодних намірів переховуватися від органу досудового розслідування та або/суду, а сторона обвинувачення не надала жодних доказів протилежного.

Стосовно ризику 2 - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то ОСОБА_4 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів. які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний працює з особовим складом та не може вплинути на отримання доказової бази стороною обвинувачення. У клопотанні немає викладу обставин, які б дали підстави вважати, що ОСОБА_4 може певним чином негативно вплинути на значення доказів (знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення).

Щодо пункту 3 - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то у клопотанні відсутні будь-які докази в підтвердження зазначеного ризику, окрім цього, якщо до підозрюваного буде застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то ризик, що ОСОБА_4 зможе впливати на потерпілого, свідка взагалі нівелюється. Крім того, в клопотанні відсутні обґрунтовані доводи щодо можливого незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків, потерпілого.

Стосовно ризику 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то даний ризик є неконкретизованим, оскільки слідчий не вказує, які конкретні дії може вчиняти підозрюваний з метою перешкодити даному кримінальному провадженню та не надає доказів на підтвердження цих обставин.

Стосовно ризику 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, слідчий у своєму клопотанні формально описав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, то станом на дату розгляду клопотання подано ряд заяв про бажання взяти ОСОБА_4 на поруки, що свідчить про те, що велика кількість людей зможе забезпечити явку підозрюваного до органу досудового розслідування або суду для вирішення питання про зміну йому запобіжного заходу, участі у процесуальних діях.

Захисник вважає можливим застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки останній має місце постійного проживання, і даний запобіжний захід у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, зазначених у клопотанні.

Щодо визначення розміру застави у розмірі 805200 гривень, то ані ОСОБА_4 , ані члени його сім`ї не мають можливості внести суму застави на депозитний рахунок суду.

Просить відмовити у задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Також 21 квітня 2023 року від адвоката ОСОБА_6 ,захисника підозрюваного, надійшло заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

У даному клопотанні захисник вказує, що стороною обвинувачення не наведено та не доведено наявності жодних ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України. Вважає, що клопотання слідчого є повністю необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Крім того, наявні підстави для відмови в обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 . Зокрема, підозрюваний має позитивну характеристику з місця роботи, на даний час має постійне місце проживання в м. Івано-Франківську, може самостійно працювати по спеціальності, за характером спокійний, врівноважений, в колективі користується авторитетом і повагою.

Ризиків, що підозрюваний може впливати на свідків, потерпілих чи сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для вирішення кримінальної справи не існує.

Просить відмовити в обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання на підставах, викладених у клопотанні, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні підозрюваний свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиросердно розкаявся, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисники у судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Оцінка та висновки слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, захисників, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У відповідності з положеннями частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до статті 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як визначено у частині першій статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом огляду приміщення (казарма військової частина НОМЕР_1 НГУ, що за адресою: АДРЕСА_1 ) від 18 квітня 2023 року, протоколом огляду відеоматеріалів від 18 квітня 2023 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема, доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має незняту чи непогашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, останній може виїхати за межі м. Івано-Франківська та території України чи іншим чином переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння. Також ОСОБА_4 неодружений, дітей не має і, розуміючи факт проведення досудового розслідування відносно нього, може переховуватись з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_4 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням процесуальних дій, які ще належить вчинити органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на час розгляду даної справи втратив свою актуальність. Будь-яких доказів чи обставин на підтвердження існування цього ризику прокурором не надано. З цих підстав при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя даний ризик не враховує.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, потерпілого, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків, потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що у кримінальному провадженні не встановлено усіх осіб, яким можуть бути відомі обставини, які мають значення для кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя, оцінюючи наявність даного ризику, враховує те, що підозрюваний раніше не судимий, має позитивну характеристику як за місцем проживання, так і за місцем служби, попередня поведінка ОСОБА_4 не дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.

Посилання сторони обвинувачення на існування цих ризиків носять неконкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту їх існування на теперішній час слідчому судді не надано. З цих підстав вказані ризики не враховуються слідчим суддею при вирішенні питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прокурором частково доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Посилання сторони обвинувачення на ймовірність вчинення підозрюваним однієї із дій, які вказані у пунктах 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є лише припущеннями і не підтверджені доказами.

З наведеного вбачається, що позиція органу досудового розслідування з цього питання базується на загальних оцінках суспільної небезпеки проти злочинних посягань, і взагалі не підтверджена доказами, як то передбачено наведеною нормою кримінального процесуального законодавства.

Під час судового розгляду не встановлено таких обставин, як ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, а тому слідчий суддя вважає, що зазначені стороною обвинувачення ризики, передбачені пунктами 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, суду не доведені.

Проте, виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор зобов`язані надати слідчому судді докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також не доведено підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Неможливість застосування до підозрюваного домашнього арешту аргументовано тим, що злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, але тяжкість злочину не є підставою для обрання стосовно підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який йдеться у клопотанні слідчого, погодженого з прокурором.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу перед судом не доведено.

Згідно частини четвертої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Частинами першою-другою статті 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку слідчого судді, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, то слідчий суддя виходить з наступного.

До суду стороною захисту надано заяви про бажання взяти на поруки підозрюваного від сержанта ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_15 , солдата ОСОБА_16 , солдата ОСОБА_17 , солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 , солдата ОСОБА_20 , солдата ОСОБА_21 , солдата ОСОБА_22 , солдата ОСОБА_23 , солдата ОСОБА_24 , солдата ОСОБА_25 , солдата ОСОБА_26 , солдата ОСОБА_27 , солдата ОСОБА_28 , солдата ОСОБА_29 , солдата ОСОБА_10 , солдата ОСОБА_12 , старшого солдата ОСОБА_30 , солдата ОСОБА_31 , солдата ОСОБА_32 , солдата ОСОБА_33 , солдата ОСОБА_34 , солдата ОСОБА_35 , старшого лейтенанта ОСОБА_36 .

Проте слідчий суддя вважає неможливим застосування запобіжного заходу у вигляді поруки, оскільки на даний час на території України введено воєнний час, особи, які виявили бажання взяти ОСОБА_4 на поруки, є військовозобов`язаними, основним обов`язком яких є обов`язок захищати державу, та у будь-який момент вони можуть бути відправлені у зону активних бойових дій, а тому існує сумнів у можливості забезпечення даними особами виконання підозрюваним обов`язків та за необхідності доставлення його до органу досудового розслідування або суду на першу про те вимогу.

Також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 є свідками у даному кримінальному провадженні.

Крім того, дані особи є підлеглими підозрюваного.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного достатніх коштів для внесення застави, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного. При цьому за змістом частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців та при необхідності можуть бути продовжені за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

У даному конкретному випадку слідчий суддя виходить з того, що захисниками та підозрюваним доведено забезпечення більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, виконання підозрюваним його обов`язків та приходить до висновку, що найбільш дієвим запобіжним заходом відносно ОСОБА_4 , враховуючи те, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, проходить військову службу за контрактом, має постійне місце проживання, наявність позитивної службової характеристики та позитивної характеристики за місцем проживання, самостійно прибув до суду, відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиросердно розкаявся, може бути домашній арешт у нічний період доби з 22 години 00 хвилини до 07 години 00 хвилин строком на 60 (шістдесят) днів з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України.

На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є дієвим та співмірним, застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків.

Відповідно до статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, дійшла висновку, що подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню та слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, строком на 60 днів, тобто до 22 червня 2023 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-184, 194, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 червня 2023 року, але виключно в межах строку досудового розслідування.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду у нічний період доби з 22 години 00 хвилини до 07 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, покладені на підозрюваного, діють протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали до 22 червня 2023 року включно.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 28 квітня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1