ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1430/23 Справа № 205/9575/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002901, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн. ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у крадіжці, вчиненій повторно за наступних обставин.

ОСОБА_7 05 листопада 2018 року приблизно о 09:30 год. прибув за адресою: АДРЕСА_3 , до своєї знайомої ОСОБА_8 , якій відповідно до усних домовленостей мав допомогти в побудові собачого вольєру, де в нього виник прямий злочинний умисел, направлений на повторне вчинення таємного умисного викрадення чужого майна.

У той самий день, тобто 05 листопада 2018 року, у період часу з 15:10 год. по 15:30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , побачив мобільний телефон марки «Huawei Y7», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 , та пилку марки «Miter Saw35p 727с», які обрав для себе в якості об`єктів свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, знаходячись у вищевказаному місці та часі, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв мобільний телефон марки «Huawei Y7», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 , вартість якого складала 2 900 грн., та пилку марки «Miter Saw 35р 727с», встановити вартість якої не представилось можливим, після чого з викраденим майном покинув місце злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2 900 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключити з резолютивної частини рішення посилання про самостійне виконання вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що суд в порушення вимог закону, не врахував, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку, визначені п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України строки давності виконання вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2019 року минули, при цьому останні не зупинялись і не припинялись, що унеможливлює виконання вказаного вироку.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не не з`явилась, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ч. 2 ст. 90 КК України якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Водночас ч. 4 ст. 80 КК України регламентує, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року (справа № 5-324кс15), стаття 80 КК окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Отже, з системного аналізу вказаних норм закону можна дійти висновку, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані належним чином не були.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн., який до цього часу не сплачено. Цей вирок набрав законної сили 06 серпня 2019 року.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке було вчинено 05 листопада 2018 року та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Таким чином, на час ухвалення оскаржуваного вироку суду минув передбачений ст. 80 КК України строк виконання вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2019 року.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із зазначенням про самостійне виконання вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року та вважає за необхідне виключити з вироку суду першої інстанції посилання на самостійне виконання вказаного вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався на судимість ОСОБА_7 за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2019 року та прийшов до передчасного висновку про самостійне виконання цього вироку, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Виключити з рішення суду про самостійне виконання вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4