МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1272/23
Провадження № 1-кп/945/473/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представника потерпілого ОСОБА_6 ;

захисника ОСОБА_7 ;

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2023 року за № 0000114 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шостакове Миколаївського району Миколаївської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, не працюючого, який має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 01 квітня 2023 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, у світлий час доби, за відсутності опадів, не маючи права керування транспортним засобом категорії "В", у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі "Ковалівка-Зелений Гай" в межах Миколаївського району Миколаївської області, змінив напрямок руху автомобіля праворуч, до басейну водного каналу, розташованого неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, щоб здійснити зупинку керованого ним транспортного засобу на прилеглій території.

ОСОБА_8 , був зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виборі швидкості руху не врахував стан свого автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив зупинку автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , у невідведеному для цього місці, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, а саме: на ділянці спуску бетонної поверхні майданчику басейну водного каналу неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, не забезпечив його нерухомий стан, не поставив транспортний засіб уздовж краю майданчику басейну каналу під кутом, повернувши колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу, хоча об`єктивно міг це зробити та мав таку можливість, внаслідок чого ОСОБА_8 допустив самовільний, під дією інерційних сил, з`їзд автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , у водойму неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, з повним зануренням кузова автомобіля у воду.

Внаслідок вказаних дій та бездіяльності ОСОБА_8 пасажир автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на пасажирському сидінні у салоні даного автомобіля, загинула на місці пригоди внаслідок механічної асфіксії, в результаті утоплення у воді.

ОСОБА_8 порушив п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а), 12.1., 15.1., 15.7. Правил.

Обвинувачений ОСОБА_8 , вину за пред`явленим обвинуваченням визнав у повному обсязі, але, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився давати показання з приводу обвинувачення.

Окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме, показаннями потерпілих, свідків, документами та висновками експертів.

Потерпілий ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Так, у день смерті дружини ОСОБА_10 він був на бойовому завданні. ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_11 - брат обвинуваченого та повідомив, що ОСОБА_12 більше немає. ОСОБА_4 приїхав на місце пригоди, і у той час, на місці вже була слідчо-оперативна група. Потерпілий бачив автомобіль ВАЗ2106, який вже був витягнутий, і ОСОБА_10 лежала на задньому сидінні. ОСОБА_4 просить ОСОБА_8 покарати суворо, оскільки ОСОБА_8 втік з місця пригоди, після злочину ніяк не контактував з потерпілим, а похованням ОСОБА_10 займалися її батьки та ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. Так, безпосереднім свідком розглядуваних подій вона не була. У той день, ввечері, їй зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що треба їхати до ОСОБА_12 - щось сталося. До цього, потерпіла телефонувала ОСОБА_14 , однак остання сказала, що вона зайнята і зателефонує пізніше, а о 17 потерпіла телефонувала і телефон вже був вимкнений. Потерпіла зателефонувала ОСОБА_15 , який повідомив, що ОСОБА_12 немає, що брат виліз з води, врятувався, і поїхав з потерпілими на місце пригоди. Прибувши на місце, вже коли було темно, ОСОБА_5 бачила багато рятувальників, поліцейських та автомобіль, який дістали з води та дочку, яка перебувала на задньому сидінні. ОСОБА_5 вказує на те, що обвинувачений не вибачався перед нею.

Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. Так, обвинувачений ОСОБА_8 є братом її чоловіка. В той день вони перебували вдома та пили пиво з чоловіком, у той час як до них прийшов ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) теж з пивом. Пізніше до них приєдналася ОСОБА_12 ( ОСОБА_19 ), і вони разом вживали алкогольні напої. В якийсь момент ОСОБА_8 запропонував показати красу навколо, і ОСОБА_8 та ОСОБА_10 поїхали на автомобілі Жигулі. Після того як вони поїхали свідок їх не бачила, про події, що сталися вона дізналася від матері ОСОБА_18 , яка їм зателефонувала.

Свідок ОСОБА_20 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. Свідок знає обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони є односельцями, потерпілих вона не знає. Цього року, на весні, після обіду, вона була на роботі в магазині, у той час, як до неї зайшли ОСОБА_21 ( ОСОБА_18 ) з дівчиною, вони обоє перебували у стані алкогольного сп`яніння та купили 2 слабоалкогольних напої «Гараж». Свідок бачила, що ОСОБА_18 з дівчиною приїхали на автомобілі Жигулі, темно-червоного, фіолетового кольору, при цьому, ОСОБА_18 провів дівчину до сидіння, а сам сів за кермо автомобіля.

Свідок ОСОБА_22 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Свідок працював приблизно в 200 метрах від каналу; обвинуваченого та потерпілого свідок не знає. Так, у квітні, після обіду, приблизно о 17 годині, ОСОБА_22 бачив, що з іншої від нього сторони стояв автомобіль, приблизно 1 годину, при цьому, свідок нікого не бачив. Після чого, по вузькій доріжці, машина їхала до іншого боку каналу - по бетонних плитах, і заднім ходом стала сповзати назад і зникла з поля зору свідка. Потім свідок бачив машину у воді, було видно тільки задню частину. Свідок не повідомив про даний факт нікуди, оскільки вважав, що хтось миє машину таким чином; про те, що в автомобілі загинула дівчина свідок дізнався вже потім.

Свідок ОСОБА_23 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. ОСОБА_23 є начальником караулу 19 Пожарної частини, і весною цього року перебував на чергуванні, коли отримав виклик щодо машини, яка знаходиться у воді. Було відправлено наряд на спеціальне рятування автомобіля, і виявилось, що у автомобілі перебуває людина. Рятувальники під`їхали до каналу, біля с. Ковалівка в межах Ольшанської ОТГ, спустилися в канал, прив`язали мотузку до причіпного засобу, та лебідкою дістали автомобіль коричневого кольору. В автомобілі не була увімкнена передача та не були поставлені стояночні гальма. В автомобілі, на задньому сидінні, перебувала дівчина, яка лежала обличчям до лівої задньої двері.

З рапортів інспектора ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 01.04.2023 (т. 2, а. к. п. 7, 8, 9) вбачається, що 01.04.2023 о 18:45 до ЧЧ ВП №5 по телефону від поліцейського СРПП ОСОБА_24 надійшло повідомлення про те, що поблизу с. Ковалівка Ольшанської ОТГ Миколаївського району, у каналі забору води, біля насосної станції, було виявлено легковий автомобіль марки ВАЗ2106, який ймовірно став об`єктом дорожньо-транспортної пригоди, водієм якого був ОСОБА_8 , 1984 р.н. При зовнішньому огляді вказаного автомобіля, в салоні, виявлено силует людської тілобудови. На місці пригоди працював наряд ДСНС. В салоні автомобіля виявлено труп жінки - ОСОБА_25 , приблизно 30 років.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.04.2023 за № 0000114 01.04.2023, приблизно о 15:30, водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зупинив автомобіль ВАЗ2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у невідведеному для цього місці, а саме: на ділянці спуску бетонної поверхні майданчику басейну водного каналу, розташованого неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, не забезпечивши можливість його самовільного руху, внаслідок чого, допустив його самовільний, під дією інерційних сил, з`їзд у вказану вище водойму. Внаслідок ДТП пасажир даного транспортного засобу загинула у слоні даного автомобіля (т. 1, а. к. п. 87).

Відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області про зміну (уточнення) даних про правопорушення від 24 квітня 2023 року встановлено, що автомобілем, який брав участь в ДТП був автомобіль ВАЗ-21033, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а не автомобіль «ВАЗ-2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в подальшому, під час здійснення досудового розслідування, використовувати змінені відомості. Вважати процесуальні документи, де використані дані «ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 », як такі, де зазначено «ВАЗ-21033, реєстраційний номер НОМЕР_1 » (т. 1, а. к. п. 183-184).

01 квітня 2023 року, у період часу з 21 години 15 хвилин до 00 годин 16 хвилин, старшим слідчим Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, у присутності двох понятих, за участю ще одного слідчого, спеціаліста та судово-медичного експерта, було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, про що складено відповідний протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а. к. п. 88-99) з фототаблицею (т. 1, а. к. п. 102-116) та схему (т. 1, а. к. п. 100-101). Огляд проведено у напрямку від с. Ковалівка до с. Зелений Гай, у зв`язку з виїздом транспортного засобу за межі проїзної частини, за таких погодних умов: ясно, без опадів, температура +5. За 2 км до с. Ковалівка є поле та зрошувальний канал, де є горизонтальна ділянка пряма в плані, з ґрунтовим та трав`янистим покриттям; покриття сухе та чисте. На проїзній частині дорожня розмітка відсутня, рух не регулюється, дорожні знаки відсутні, поруч примикає тільки поле. Під час огляду темно, освітлення відсутнє. Виявлено автомобіль ВАЗ2106, державний номер НОМЕР_1 , на кузові автомобіля не виявлено деформації. На задній осі, в районі заднього моста наявні подряпини. Переднє ліве бокове скло опущене. В салоні автомобіля та на кузові наявні сліди вологи та місцями калюжі води. Ключ у замку запалення стоїть в першому положенні (вимкнуте запалення); положення важеля перемикання коробки передач - нейтральне. Виявлено труп жінки - ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області про зміну (уточнення) анкетних даних особи від 02 квітня 2023 року встановлено повні анкетні дані особи, яка загинула під час ДТП, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_28 - це її дівоче прізвище, у зв`язку з чим, анкетні відомості загиблої « ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » змінено на « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в подальшому під час здійснення досудового розслідування використовувати змінені відомості. Вважати процесуальні документи, де використані анкетні дані « ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », як такі, де зазначено « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 1, а. к. п. 135-136).

З висновку експерта № 866, експертиза почата 04.04.2023 та закінчена 19.05.2023 (т. 1, а. к. п. 130-131) слідує, що смерть ОСОБА_26 настала від механічної асфіксії в результаті утоплення у воді, що підтверджується темно-фіолетового кольору трупними плямами, наявністю крапкових крововиливів на поверхні серця та легень, наявністю гострої емфіземи та набряку легень з відбитком реберних дуг по заднім їх поверхням, наявністю рідкого стану крові в порожнинах серця та крупних судин, набряком речовини головного мозку, венозним повнокров`ям внутрішніх органів, даними судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів, а також наявністю видової ознаки - близько 1,5 мл рожевої рідини у порожнині пазухи основної кістки. При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_26 виявлені тілесні пошкодження у вигляді синців в ділянці обличчя та верхніх кінцівок, які за своїми морфологічними ознаками утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмета, і у своїй сукупності мають ознаки легких тілесних пошкоджень та у причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті не перебувають. Ступінь наявності трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупа пройшло близько 2,5-3 доби при зберіганні в умовах низької температури. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_26 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,87 проміллє, що стосовно живих осіб, може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

У висновку експерта № 23-2150 від 15.05.2023 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «ВАЗ21033», державний номер НОМЕР_1 , проведеного на підставі постанови слідчого, вказано про те, що ходова частина автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебувала в несправному та обмежено працездатному стані, несправність ходової частини полягала у встановленні шин різних моделей, з різним малюнком протектора на передній та задній осях та наявності ділянки розшарування боковини шини правого заднього колеса, що не відповідало вимогам п. 31.4.5 (б, г) ПДР.

Робоча гальмова система автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення автомобіля убік від обраного водієм напрямку руху або до раптової для водія відмови системи.

Стоянкова гальмова система автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебувала в непрацездатному стані. Стан стоянкової гальмової системи не відповідав вимогам п. 31.4.1 (д) ПДР.

Система рульового керування автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напрямку руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю.

Механізми відчинення передніх та правих задніх дверей автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , зсередини на момент ДТП перебували в працездатному стані, механізм відчинення лівих задніх дверей автомобіля на момент ДТП перебував в непрацездатному стані. Стан механізму відчинення лівих задніх дверей не відповідав вимогам п. 31.4.7 (г).

Склопідйомники передніх дверей автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебували в працездатному стані, склопідйомники задніх дверей автомобіля на момент ДТП перебували в непрацездатному стані.

Описані несправності ходової частини, стоянкової гальмової системи, механізму відчинення лівих задніх дверей та склопідйомників задніх дверей автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , могли бути виявлені водієм автомобіля перед виїздом (т. 1, а. к. п. 140-141, 144-151).

Відповідно до висновку експерта № 23-2114 від 16.05.2023 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП, експертиза проведена на підставі постанови слідчого, слідів і пошкоджень, які б достатньо категорично характеризували або свідчили про контактування саме з іншим транспортним засобом, на зовнішній поверхні досліджуваного автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , не виявлено. Встановити, чи могли описані в дослідницькій частині висновку пошкодження лівого переднього крила утворитися в процесі контактування з іншим транспортним засобом або іншим об`єктом відповідної міцності в рамках даного висновку не представляється можливим через відсутність можливості дослідження слідоутворюючого об`єкту, яким була залишена описана слідова інформація. З цих же причин не представляється можливим встановити кут контактування відносно поздовжніх осей у випадку, якщо відбувалось контактування з іншим транспортним засобом.

Наявності слідової інформації, яка би категорично свідчила про контактування з іншим транспортним засобом та, у разі контактування, про розташування місця зіткнення транспортних засобів, в наданих на дослідження матеріалах не встановлено.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи та наданих для дослідження матеріалах, з урахуванням слідів, встановлених при безпосередньому огляді автомобіля, не виключається можливість того, що автомобіль «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , міг перетинати під кутом межу переходу від бетонного майданчику басейну каналу до бетонного спуску басейну каналу в районі розташування зафіксованих на місці ДТП сліду нашарування гуми, залишеного колесом автомобіля та слідів подряпин на спуску каналу (відм. 3, 4, 5 на схемі).

За умов, приведених у постанові про призначення експертизи та наданих для дослідження матеріалах, з урахуванням слідів, встановлених при безпосередньому огляді автомобіля, виходячи з спрямованості слідів та нашарувань, встановлених при безпосередньому дослідженні автомобіля, автомобіль «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , міг рухатись убік водойми задньою частиною під деяким кутом. Встановити, як відбувалось подальше занурення автомобіля у товщу води, в рамках даного висновку не представляється можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

За умов, викладених у постанові про призначення експертизи, водію автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.п. 2.3 (б), 15.7, 12.1 ПДР, а саме: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», «На спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів», «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, оскільки ДТП сталося внаслідок самовільного та неконтрольованого водієм руху автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , отже його дії, передуючи ДТП, з технічної точки зору сукупно не відповідали вимогам п.п. 2.3 (б), 15.7, 12.1 ПДР.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, належним та своєчасним виконанням вимог п.п. 2.3 (б), 15.7, 12.1 ПДР, водій автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , мав би технічну можливість попередити ДТП.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, встановлення причинного зв`язку між діями водія автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , і настанням ДТП стосовно події, що розглядається, може бути вирішене лише на підставі повнооб`ємної юридичної оцінки всіх зібраних під час розслідування кримінального провадження доказів, з урахуванням даної експертизи, що є виключно прерогативою слідства або суду.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, наявність несправностей ходової частини та стоянкової гальмової системи не знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Решта встановлених при дослідженні несправностей автомобіля «ВАЗ 21033», д.н. НОМЕР_1 , а саме непрацездатність механізму відчинення лівих задніх дверей та задніх склопідйомників, не впливали на рух автомобіля, тому розгляд питання між наявністю даних несправностей і настанням ДТП виходить за межі компетенції експерта (т. 1, а. к. п. 185-190, 193-197).

Відповідно до копії акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 249 від 02.04.2023, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02.04.2023 о 00 годин 10 хвилин, має діагноз: гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю (т. 1, а. к. п. 212) та відповідно до копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 249 від 02.04.2023, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02.04.2023 о 00 годин 10 хвилин, перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т. 1, а. к. п. 212), що також підтверджується копією результату теста Драгер, який пройшов ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02 квітня 2023 року о 00 годин 20 хвилин, з результатом 1,35 % (т. 1, а. к. п. 215).

Постановою про визнання речовими доказами старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області від 02.03.2023 автомобіль "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000114, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2023 та вирішено зберігати на території спеціального майданчика ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5, та ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2023 року на вказаний автомобіль накладено арешт (т. 1 а. к. п. 132-133, 134).

Вказані докази, надані стороною обвинувачення, з огляду на положення ч. 1 ст. 94 КПК України є належними, допустимими і достовірними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 10 статті 101 КПК України встановлено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Вказані висновки експертів є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, об`єктивними та науково обґрунтованими та такими, що узгоджуються за змістом з іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, і такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину.

Крім цього, суд бере до уваги та кладе в основу обвинувального вироку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 також і визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , що узгоджується з показаннями потерпілих, а також свідків, які вказують на ОСОБА_8 , як на водія автомобіля ВАЗ21033, державний номер НОМЕР_1 , та підтверджується іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі висновками експертів.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , який відмовився надавати показання, у судовому засіданні вказав на те, що він визнає вину у вчиненому злочині, а в останньому слові повідомив суд, що якщо можна було б все повернути, він би вчинив інакше.

Суд не визнає такі слова ОСОБА_8 щирим каяттям з огляду на таке. У пункті 3 пстанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12, роз`яснено, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиеного злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19).

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що визнання винуватості ОСОБА_8 носить формальний характер, шкода обвинуваченим не відшкодована, похованням ОСОБА_27 займалися потерпілі за власні кошти, і також потерпілі вказували на те, що ОСОБА_8 не просив вибачення у них за скоєне.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.».

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім цього, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні наполягали на найбільшій мірі покарання, яка передбачена санкцією статті. Відповідно до практики Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

ОСОБА_8 є молодою, працездатною особою і вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, який вчинено з необережності.

ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно; під час роботи характеризувався також позитивно; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має двох неповнолітніх дітей; раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, але відбував покарання у місцях позбавлення волі; визнав свою вину.

Відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_8 оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький.

Також, суд враховує характер і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме: порушення ОСОБА_8 цілої низки Правил, як і щодо обов`язків водіїв, так і щодо заборон у діях водія, Правил, які регламентують швидкість руху, а також зупинку і стоянку транспортного засобу, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності дій ОСОБА_8 , як водія транспортного засобу. ОСОБА_8 , хоча і мав посвідчення водія, однак не мав відповідної категорії для керування транспортним засобом, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 притягався до адміністративної відповідальності за порушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку, але адміністративні стягнення погашені, на підставі ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім цього, суд аналізує і психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого і його поведінку одразу після вчинення злочину, що виразилось у тому, що ОСОБА_8 , дбаючи насамперед про себе, вибравшись з автомобіля, намагаючись уникнути несприятливих для себе наслідків, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, проявив байдужість до життя іншої людини - ОСОБА_10 , про перебування якої в автомобілі ОСОБА_8 було достеменно відомо, не вчинив ніяких активних дій спрямованих на допомогу ОСОБА_10 самостійно, а також не звернувся по допомогу до сторонніх людей чи спеціалізованих служб.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості, обставини злочину, наслідки у вигляді смерті однієї особи, особу винного, вважає, що для досягнення мети покарання, яке полягає у карі, виправленні та запобіганні вчиненню нових злочинів, що полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод ОСОБА_8 та захисту прав потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, а отже ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого у більш короткий строк його ізоляції від суспільства, що також підтверджується засудженням ним своєї протиправної поведінки та вчиненню інакше, якби у нього був шанс, яка може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку основного покарання, яке передбачено санкцією частиною 3 статті 286-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі незворотні наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк п`ять років.

Частинами 1, 5 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 422000 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а також стягнення з Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" матеріальних збитків у розмірі 68741 грн. 20 коп., а також моральної шкоди у розмірі 78000 грн.

11 вересня 2023 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про відмову від позовних вимог до НАСК «ОРАНТА», оскільки під час розгляду кримінального провадження в суді відповідач НАСК «ОРАНТА» повністю відшкодував матеріальні збитки у розмірі 68741 грн. 20 коп., а також моральну шкоду у розмірі 78000 грн.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для неприйняття судом відмови позивача від позову у судовому засіданні не встановлено; відмова позивача від позову не порушує права та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти відмову позивача ОСОБА_4 від позову в частині вимог до відповідача «НАСК «ОРАНТА», і закрити провадження в цій частині.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , суд дійшов такого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України) (постанова Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 14 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільних позивачів, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови пленуму роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).

У судовому засіданні встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що потерпілий ОСОБА_4 поніс моральні страждання через втрату дружини, які і досі з плином часу, негативно впливають на його життя, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, ОСОБА_4 був позбавлений реалізації своїх сімейних планів з дружиною, відновити попередній стан життя ОСОБА_4 неможливо, вказане негативно вплинуло на його життя. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову потерпілого, але в меншому розмірі ніж він просив в позовній заяві, і вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 гривень такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_4 , з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, вимушених змін у його життєвих стосунках, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого, у тому числі його сімейний та майновий стан.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів на суму 2867 грн. 76 коп.; на суму 3345 грн. 72 коп., а усього на суму 6213 грн. 48 коп., які підтверджені документально (т. 1 а. к. п. 143, 192) та, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також, процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на правову допомогу потерпілого на суму 10000 грн. 00 коп, які підтверджені документально (т. 1 а. к. п. 231) та, на підставі ч. 1 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Під час досудового розслідування та судового провадження кримінального провадження № 0000114 від 02 квітня 2023 року застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2023 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ2106, державний номер НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_8 .

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки ОСОБА_8 не є власником цього транспортного засобу, хоча суд і задовольнив часткового позов потерпілого у кримінальному провадженні, суд вважає, що арешт майна слід скасувати.

Також ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням ризиків визначених ст. 177 КПК України, суд вважає, що ОСОБА_8 слід залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні, які підтверджені документально, слід повернути власнику.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України,-

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 02 квітня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2023 року по день ухвалення вироку - 15 вересня 2023 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 6213 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн. 00 коп.

Закрити провадження за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" матеріальних збитків у розмірі 68741 грн. 20 коп. та моральної шкоди у розмірі 78000 грн.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 422000 грн., - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 300000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2023 року, на автомобіль марки «ВАЗ2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувач якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль "ВАЗ21033", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчика ГУНП в Миколаївській області (м. Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5), - повернути власнику.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

15.09.2023