УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0008564 від 09.11.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008564 від 09.11.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Акціонерний комерційний банк «Фінбанк» () створений відповідно з рішенням установчих Зборів засновників від 13.12.1993 (протокол №1 від 13.12.1993) і зареєстрований Національним банком України 24.12.1993 за №223. Місцезнаходження банку зареєстровано за адресою: м.Одеса, вул.Бєлінського,16.

Після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», 19.10.2004 державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради зроблено запис за №0002033 про включення АКБ «Фінбанк» до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу.

Рішенням чергових загальних зборів акціонерів АКБ «Фінбанк» від 15.03.2007 (протокол №42 від 15.03.2007) затверджено зміни №2 до Статуту АКБ «Фінбанк» (нова редакція), зареєстровані виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.06.2007 за №8002033, згідно яких місцезнаходження АКБ «Фінбанк» змінено на адресу: АДРЕСА_1 .

Протоколом №47 від 15.04.2010 чергових загальних зборів акціонерів АКБ «Фінбанк» змінено організаційно-правову форму та найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Фінбанк».

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Фінбанк» від 16.09.2013 (протокол №53 від 16.09.2013) затверджено нову редакцію Статуту ПАТ «Фінбанк», зареєстрованого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 19.11.2013 за №6002033.

ПАТ «Фінбанк» з 25.01.1995 перебувало на податковому обліку у СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі та з 24.03.1999 зареєстровано платником податку на додану вартість.

З 25.01.2011 ПАТ «Фінбанк» взято на податковий облік в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Відповідно з Протоколом №24/12/14-НР засідання наглядової ради ПАТ «Фінбанк» від 24.12.2014, директора Головного операційного управління ОСОБА_4 призначено тимчасово виконуючою обов`язки Голови Правління ПАТ «Фінбанк» з 29.12.2014 до моменту обрання нового кандидата на посаду Голови Правління ПАТ «Фінбанк» та одержання письмової згоди Національного банку України про погодження призначення такого кандидата на вказану посаду.

Згідно до п.10.5.10 Статуту ПАТ «Фінбанк», затвердженого Рішенням позачергових загальних зборів від 16.09.2013 ОСОБА_4 перебуваючи на посаді виконувача обов`язків голови правління ПАТ «Фінбанк» мала у тому числі такі повноваження:

- без довіреності діє від імені Банку, представляє його інтереси в усіх підприємствах, організаціях та установах, як в Україні так і за її межами, а також у судах, господарських, третейських та адміністративних судах, з правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі;

- представляє власника у відносинах з трудовим колективом;

- приймає на роботу і звільняє з роботи працівників Банку (за винятком тих працівників, призначення і звільнення з посади яких належить до компетенції інших органів управління), затверджує їх посадові інструкції, вирішує питання оплати їх праці та матеріального стимулювання і накладає стягнення в межах його компетенції;

- організовує роботу Правління, управляє його діяльністю, скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань;

- укладає договори та інші правочини щодо розпорядження майном та капіталами Банку, в т.ч. на міжбанківському ринку відповідно до законодавства України, Статуту Банку та наданих повноважень на суму, що не перевищує 10 відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності;

- підписує фінансові та інші документи Банку;

- організовує діяльність Банку, облік та звітність, внутрішньобанківський контроль, автоматизацію банківських операцій;

- здійснює контроль за додержанням вимог законодавства та інтересів акціонерів працівниками Банку.

Також, ОСОБА_4 виконуючи обов`язки голови правління ПАТ «Фінбанк», яка пов`язана з виконанням організаційно розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, як службова особа підприємства відповідала за правильність нарахування і своєчасність сплати податків і обов`язкових платежів, як це передбачено чинним законодавством України.

Так, згідно ст.ст. 8 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІ від 16.07.1999 керівник підприємства:

несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку на підприємстві;

забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років;

створює необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечує неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів;

- відображає в облікових регістрах господарських операцій у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені;

- несе відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних.

Крім того, ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Будучи виконувачем обов`язків голови правління ПАТ «Фінбанк», ОСОБА_4 , при здійсненні фінансово-господарської діяльності вказаною банківською установою, маючи злочинний намір та корисливу мету спрямовану на ухилення від сплати податків, розуміючи незаконність своїх дій, в порушення вимог п.п.41.1.1, п.41.1, п.41.4 ст.41, п.п.14.1.157, п.п. 14.1.175 п.14.1 ст. 14, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, за звітні податкові періоди «березень-квітень 2015р.» ухилилась від сплати податку на додану вартість у розмірі 102 146 748,62 грн, при наступних обставинах.

Так, рішенням начальника ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №990 від 16.02.2015 реєстрацію платника податку на додану вартість ПАТ «Фінбанк» анульовано. У той же час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на ухилення від сплати податків користуючись формальним станом ліквідованого платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої третьої групи.

Виконувач обов`язків голови правління ПАТ «Фінбанк» ОСОБА_4 , діючи умисно з метою ухилення від відповідальності, в порушення п.п. 183.1 та 183.2 ст. 183 ПК України, 10.04.2015 подала до державної податкової інспекції за своїм місцезнаходженням Реєстраційну заяву платника податку на додану вартість (форма №1-ПДВ), у якій зазначила, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно складає 1 000 000 грн., а дата досягнення загальної суми оподатковуваних операцій, визначених п. 181.1 ст.181 розділу V кодексу - 31.03.2015. ОСОБА_4 не відобразила реальні обсяги операцій з метою подальшого ухилення від сплати податку на додану вартість.

10.04.2015 ПАТ «Фінбанк» отримало відмову податкового органу у реєстрації платником податку на додану вартість №140776 з причини невідповідності вимогам реєстрації, а саме тому що сума операцій ПАТ «Фінбанк», згідно з наданою ОСОБА_4 заявою, не перевищувала 1 000 000 грн.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 у той же день тобто 10.04.2015, подала виправлену Реєстраційну заяву платника податку на додану вартість (форма №1-ПДВ), у якій зазначила, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно складає вже 1 116 000 грн. На підставі вказаної заяви ПАТ «Фінбанк» 16.04.2015 зареєстровано платником податку на додану вартість.

В обох Реєстраційних заявах, платника податку на додану вартість (форма №1-ПДВ), ОСОБА_4 , з метою ухилення від сплати податків, не показувала реальний обсяг операцій за звітний податковий період квітнень 2015 року.

16.04.2015 року за результатом розгляду виправленої Реєстраційної заяви платника податку на додану вартість (форма №1-ПДВ) від 10.04.2015, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області взято на облік в якості платника податку на додану вартість ПАТ «Фінбанк».

В той же час, відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року, обсяг операцій з постачання, що оподатковуються за основною ставкою склав 4 392 984 грн. Таким чином, обов`язок платника податків щодо реєстрації в якості платника ПДВ, передбачений п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу України, виник у березні 2015 року. Однак відповідну Реєстраційну заяву платником податків було подано лише у квітні 2015 року.

Переслідуючи свою корисну мету, направлену на ухилення від сплати податків, у період з 03.03.2015 по 07.12.2015 виконувач обов`язків голови правління ПАТ «Фінбанк» ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у вигляді утворення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, уклала та особисто підписала з ПАТ «Платинум банк» від імені банківської установи договори з передачі в заставу/іпотеку і відчуження заставного майна-іпотеки за договорами вимоги та договори купівлі-продажу нерухомого майна на загальну суму 496 249 156 грн.

В послідуючому, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у вигляді утворення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, здійснивши у період з 16.02.2015 по 16.04.2015 року відчуження майна ПАТ «Фінбанк» на основі договорів з передачі в заставу/іпотеку і відчуження заставного майна-іпотеки за договорами вимоги та договорами купівлі-продажу нерухомого майна, не відобразила в податковій декларації з податку на додану вартість за звітні податкові періоди «березень-квітень 2015 року» суму реалізації такого майна, та відповідно не відобразила податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 94 450 451,20 грн.

Крім цього, після реєстрації платником податку на додану вартість з 16.04.2015 ПАТ «Фінбанк» отримавши у квітні 2015 року дохід з проведених господарських операцій у сумі 46 177 784,6 грн., діючи навмисно з корисливою метою направленою на несплату податків, в порушення вимог Податкового кодексу України, 10.06.2015 подало податкову декларацію з ПДВ № 20041917 за звітний період «травень 2015», не відобразивши господарські операції за «квітень 2015», в т.ч. операції за договором №1456 від 07.12.2015 (попередній договір № 438 від 06.04.2015), перерахунок коштів за яким відбувся 16.04.2015, тобто в день взяття на облік в якості платника податку на додану вартість ПАТ «Фінбанк», та як наслідок, ухилилось від сплати податку на додану вартість у сумі 7 696 297,42 грн.

Вказані порушення підтверджуються висновками експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи №9711/3281-3282 від 31.07.2019, згідно висновків, якого ПАТ «Фінбанк» за період з 06.04.2016 по 31.12.2017 занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 7 696 297,42 грн, та №15507/15508/21-72 від 30.05.2023, згідно висновків якого, в період з 16.02.2015 по 16.04.2015 ПАТ «Фінбанк» був зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 94 450 451,20 грн.

У результаті вказаних умисних дій в.о. голови Правління ПАТ «Фінбанк»

ОСОБА_4 , направлених на умисне ухилення від сплати податків, за період з 16.02.2015 по 16.04.2015, за звітний податковий період «квітень 2015 року» не нараховано та не сплачено до бюджету держави податок на додану вартість у сумі 102 146 748,62 грн, що є особливо великим розміром, оскільки більш ніж в сім тисяч разів перевищує установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, 10.08.2023, проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 за результатами якого виявлено і вилучено: предмет схожий на газовий пістолет «Пістолет Макарова», з написом «Made in Russia» «MP-654K Cal. 4,5 mm» з номером на магазині НОМЕР_1 та написом на затворній рамі НОМЕР_2 ; предмет схожий на газовий пістолет «Пістолет Макарова», з написом «Made in Russia» «MP-654K Cal. 4,5 mm» з номером на магазині НОМЕР_3 та написом на затворній рамі НОМЕР_3 ; предмет схожий на пістолет з написами « НОМЕР_4 », « НОМЕР_5 », « НОМЕР_4 »; жорсткий диск «TOURO» чорного кольору 500GB, S/n:M563DYVJ 1 шт.; жорсткий диск ADATA синього кольору з написом на наліпці R-R-A99-AHV320 1 шт.; ноутбук ACER сірого кольору S/n NXVPAEV00J143020E42№00 1 шт. без зарядного пристрою; флеш носій MicroSD 32GB чорного кольору 1 шт.; предмети зеленього кольору зовнішньо схожі на набої з написом: «270», «70» у кількості 4 шт.; георгіївські стрічки у кількості 7 шт.; візитівка ОСОБА_5 «ПАТРИОТ» 1 шт.; брошура із написом «Совествкая власть и песня» із символікою радянського союзу 1 шт.; роздруківка програма з рязанською георгіївською стрічкою на 20 арк.; роздруківка оголошення з радянською символікою на 10 арк.; вітальні листівки з написами георгіївськими стрічками та радянською символікою 2 шт.; наліпки з написами «Патриот руський пароль русская община на Украине» у кількості 3 шт.; білет Банка росії ОВ 9604453 50 рублей; білет Банка росії ТД 1919075 10 рублей; білет Банка росії ТХ 7736289 10 рублей; молдавські Леї 3 390 (три тисячі триста дев`яносто); Євро 1240 (одна тисяча двісті сорок); долари США 5805 (п`ять тисяч вісімсот п`ять); гривні 237 500 (двісті тридцять сім тисяч п`ятсот); мобільний телефон Sony чорного кольору IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 , із сім-картою з номером телефону « НОМЕР_8 »; договір №б/н від 05.05.2017 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_6 про надання послуг на 2 арк.

В подальшому, вищевказане майно було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 10.08.2023.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор на адресу суду направив заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, розглянути у його відсутність.

Особа щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту повідомлена пр лату та час судового розгляду за домомогою інтернет месенджеру, щодо підтверджується скріншотом електронного листування.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене під час обшуку майно, може відповідати критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Зазначені докази необхідні також для здійснення експертних досліджень.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 10.08.2023 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

В судовому засіданні не встановлено факту того, що обшук за адресою: АДРЕСА_2 було проведено з порушенням норм КПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також слідчий суддя враховує, що санкція ч.3 ст.212 КК України передбачає конфіскацію майна.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності заявника та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0008564 від 09.11.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на речі та документи вилучені під час проведення обшуку 10.08.2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: предмет схожий на газовий пістолет «Пістолет Макарова», з написом «Made in Russia» «MP-654K Cal. 4,5 mm» з номером на магазині НОМЕР_1 та написом на затворній рамі НОМЕР_2 ; предмет схожий на газовий пістолет «Пістолет Макарова», з написом «Made in Russia» «MP-654K Cal. 4,5 mm» з номером на магазині НОМЕР_3 та написом на затворній рамі НОМЕР_3 ; предмет схожий на пістолет з написами « НОМЕР_4 », « НОМЕР_5 », « НОМЕР_4 »; жорсткий диск «TOURO» чорного кольору 500GB, S/n:M563DYVJ 1 шт.; жорсткий диск ADATA синього кольору з написом на наліпці R-R-A99-AHV320 1 шт.; ноутбук ACER сірого кольору S/n NXVPAEV00J143020E42№00 1 шт. без зарядного пристрою; флеш носій MicroSD 32GB чорного кольору 1 шт.; предмети зеленього кольору зовнішньо схожі на набої з написом: «270», «70» у кількості 4 шт.; георгіївські стрічки у кількості 7 шт.; візитівка ОСОБА_5 «ПАТРИОТ» 1 шт.; брошура із написом «Совествкая власть и песня» із символікою радянського союзу 1 шт.; роздруківка програма з рязанською георгіївською стрічкою на 20 арк.; роздруківка оголошення з радянською символікою на 10 арк.; вітальні листівки з написами георгіївськими стрічками та радянською символікою 2 шт.; наліпки з написами «Патриот руський пароль русская община на Украине» у кількості 3 шт.; білет Банка росії ОВ 9604453 50 рублей; білет Банка росії ТД 1919075 10 рублей; білет Банка росії ТХ 7736289 10 рублей; молдавські Леї 3 390 (три тисячі триста дев`яносто); Євро 1240 (одна тисяча двісті сорок); долари США 5805 (п`ять тисяч вісімсот п`ять); гривні 237 500 (двісті тридцять сім тисяч п`ятсот); мобільний телефон Sony чорного кольору IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 , із сім-картою з номером телефону « НОМЕР_8 »; договір №б/н від 05.05.2017 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_6 про надання послуг на 2 арк.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1