ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/756/22

Провадження № 11-кп/4820/484/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року щодо обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Сошня, Ізяславського району, Хмельницької області, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з вищою освітою, одружену, на утриманні неповнолітня дитина, працюючу контролером якості в ТОВ «Сіріус Екстружен», раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000 (п`ятдесят однієї тисячі) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1887 ( одну тисячу вісімсот вісімдесят сім) грн. 82 коп. процесуальних витрат.

Арешт, накладений на автомобіль марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.11.2021 року -скасовано.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті вимог ОСОБА_8 на суму 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень відмовлено.

За вироком суду, 10 листопада 2021 року, приблизно о 10 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у дворі будинку №60, що за адресою Проспект Миру в м. Хмельницькому, в напрямку до під`їзду №2, в порушення п.п. 10.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), проявила неуважність, перед початком та зміною руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустила наїзд передньою правою частиною керованого нею автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_8 , який рухався попереду у попутному напрямку та в подальшому, після його падіння на асфальтоване покриття, здійснила наїзд колесом автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , через таз пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_6 , пішоходу ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді:

- закритого відламкового перелому лобкової та сідничної кісток лівої половини кісток тазу зі зміщенням відламків, які по своєму характеру відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як такі, що потягли тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби);

- поверхневих осаджених ран долонної поверхні обох передплічь, які по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_6 , порушила вимоги п.п.10.1,12.3,13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

-п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п. 13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

Допущені за вищевказаних обставин, порушення водієм ОСОБА_6 зазначених Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції кваліфікував такі дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок, в частині призначеного додаткового покарання, скасування арешту, повернення автомобіля, вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3роки, його цивільний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_6 , на його користь 90000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Уважає, що вирок суду, в частині призначеного обвинуваченій додаткового покарання є незаконним та необґрунтованим, так як воно не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та його наслідкам, у зв`язку з отриманими ним середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, у зв`язку з чим він лікувався більше місяця на стаціонарі під витяжками, відбулись зміни його звичного способу життя. Загальний термін основного лікування склав з 10 листопада 2021 року по 25 лютого 2022 року, більше трьох місяців.

Крім того, визнання судом, як пом`якшуючої покарання обставини, щире каяття обвинуваченої, також, є безпідставним, та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, остання вибачилась перед ним лише на пропозицію суду.

Апелянт уважає, що обвинувачена, як водій є небезпечною для оточуючих, так як вона, у дворі багатоквартирного будинку, наїхала на нього в світлу пору доби, при наявності невеликої швидкості, з достатньою видимістю та переїхала через нього двічі (в перед і назад), що є дуже грубим порушенням ПДР.

Вирок суду, на думку апелянта, містить досить формальні обґрунтування часткового задоволення його позовних вимог, не надано належної оцінки його доводам, не взято до уваги, що в момент завдання тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив сильний емоційний стрес, оскільки його фактично двічі було переїхано автомобілем, що спричинило значні фізичні страждання. При цьому проходив тривале лікування, переніс оперативне втручання, виконував ліжковий режим та отримував необхідне лікування, а 14 грудня 2021 року йому було видалено АЗФ з кісток тазу, що підтверджується випискою № 10762 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, після чого ще місяць дотримувався лежачого режиму у домашніх умовах, щоб окріпли кістки тазу (з рекомендацій лікарів). Після ліжкового режиму, проходив амбулаторне лікування до 25 лютого 2022 року, що підтверджується інформаційними довідками з електронної системи охорони здоров`я.

Потерпілий вказує, що впродовж усього періоду, після ДТП, він почувався дискомфортно через біль від отриманих тілесних ушкоджень. Тривалий час був обмежений у будь-якій фізичній активності, та не міг приділяти належної уваги своїй сім`ї. Отриманні травми, майже чотири місяці, не дозволяли йому повноцінно працювати, заробляти кошти та утримувати сім`ю. Зокрема, більше двох місяців, він був прикутий до ліжка та не міг взагалі навіть забезпечити свої життєві потреби без сторонньої допомоги.

Переживання, нервовий стрес, викликані тілесними ушкодженнями, порушення ходу звичайного життя, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків на тривалий час.

Біль від отриманих травм, він відчуває до цього часу при зміні погоди, що не дозволяє нормально працювати та займатися іншими повсякденними справами.

Також, апелянт звертає увагу на те, що обвинувачена не вживала жодних реальних дій щоб відшкодувати завдану йому шкоду, лише висловлювала свої наміри, але нічого для цього не робила, тому його позовні вимоги щодо стягнення із обвинуваченої моральної шкоди в сумі 90 000 грн. повністю знайшли своє підтвердження та підлягають задоволеню.?

Крім цього, судом першої інстанції, було допущено порушення норм процесуального права, при вирішенні питання зняття арешту з майна обвинуваченої, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, тому скасування арешту з автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , є незаконним.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_8 та його представника, на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково, в частині призначення додаткового покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Разом з тим, суд першої інстанції цих вимог закону виконав не в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації її дій і призначення основного покарання, в апеляційній скарзі потерпілого не оскаржуються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом з цим, апеляційний суд уважає обґрунтованими доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій ОСОБА_6 мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та неправильно вирішив цивільний позов.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з усталеною практикою, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286, ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що злочин обвинуваченою був вчинений шляхом порушення правил дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, а наслідком її дій стали тілесні ушкодження середньої важкості, заподіяні потерпілому ОСОБА_8 , що значно підвищує суспільну небезпеку вказаного кримінального правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що обвинувачена до кримінальної відповідальності притягується вперше, раніше ні в чому протиправному помічена не була, за місцем проживання та роботи в ТОВ «Сіріус Екстружен» характеризується з позитивної сторони, має сім`ю, неповнолітню дитину на утриманні. За повідомленням лікарів КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки її для суспільства оцінюються як низькі. Також, суд взяв до уваги, суспільно-корисну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 , в судовому засіданні, пов`язану із щирим каяттям у вчиненому, вибаченням перед потерпілим, добровільним частковим відшкодуванням ОСОБА_6 потерпілому спричинених збитків, що було розцінене, як пом`якшуючою покарання обставиною.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_6 судом не встановлено.

При цьому суд фактично не взяв до уваги, що обвинувачена грубо порушила Правила дорожнього руху України, проявила неуважність, перед початком та зміною руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустила наїзд передньою правою частиною керованого нею автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_8 , який рухався попереду, у попутному напрямку, та в подальшому, після його падіння на асфальтоване покриття, здійснила наїзд колесом автомобіля через таз пішохода ОСОБА_8 , що призвело до наступу суспільно-небезпечних наслідків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у мінімальному розмірі, не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості вчиненого злочину, а тому вважає необхідним призначити останній додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Апеляційним судом, крім того, було встановлено, що внаслідок вчинення злочину, потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, обвинувачена двічі наїхала на нього (вперед і назад), і він переніс значний фізичний біль, пережив сильний емоційний стрес, що спричинило значні фізичні страждання. ОСОБА_8 проходив тривале лікування, переніс оперативне втручання, що підтверджується випискою № 10762 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Крім того, після місячного ліжкового режиму, проходив амбулаторне лікування, до цього часу почуває себе дискомфортно через біль від отриманих тілесних ушкоджень, що суттєво вплинуло на його спосіб життя, порушило його звичайний хід і не дозволяє нормально працювати та займатися іншими повсякденними справами, вести нормальний спосіб життя.

При цьому, обвинувачена частково відшкодувала завдану йому моральну шкоду в сумі 10тис.грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга потерпілого, в частині вирішення цивільного позову і стягнення моральної шкоди в більшому розмірі, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, підлягає частковому задоволенню.

Потерпілий, змінивши свої позовні вимоги, просив стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_6 90тис. грн. у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди?

Колегія суддів уважає, що зазначені обставини, перенесений фізичний біль потерпілим у зв`язку з отриманими травмами та страждання, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, вимушеними змінами у життєвих стосунках, є підставою для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 , на його користь, 60 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди, крім сплачених, вже, нею 10тис. грн.

Щодо посилань в апеляційній скарзі потерпілого на те, що судом першої інстанції, було допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання зняття арешту з майна обвинуваченої, а саме, з автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримування транспортних засобів, що по вул. Курчатова 120-Д в м. Хмельницький та безоплатного повернення за належністю, згідно із свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 , - ОСОБА_6 , який накладено на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.11.2021 року, то вони є необгрунтованими.

Відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.11.2021 року, арешт на вказаний автомобіль було накладено з метою забезпечення збереження даного речового доказу, тому посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_10 про незаконне скасування арешту автомобіля для забезпечення цивільного позову є безпідставними, оскільки даний арешт не накладався з з цією метою.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з приписами ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом 2 ч.1 ст.413КПК України встановлено, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За наведених вище підстав апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, в частині призначення покарання і вирішення цивільного позову, з ухваленням, в цій частині, нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначення додаткового покарання і вирішення цивільного позову скасувати і ухвалити новий.

Вважати засудженою ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Призначити ОСОБА_6 додаткове покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Задовольнити частково цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 до цивільного відповідача ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 60000 (шістдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3