Справа № 734/717/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/513/23
Категорія - - п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003900 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 24.01.2019 року Козелецьким районним судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; 06 січня 2021 року звільнений умовно-достроково на 11 місяців 11 днів із місць позбавлення волі, на підставі постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2020,

засуджений за:

- п.6 ч.2 ст.115 КК України - до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.4 ст.187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років із конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 23 грудня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 30910,08 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22 грудня 2021 року близько 08.30 год., ОСОБА_9 прибув до ОСОБА_11 , перед якою мав боргові зобов`язання, за місцем її проживання у АДРЕСА_2 , з метою отримати грошові кошти у борг, проте остання відмовила йому в цьому. Унаслідок цього між ними стався конфлікт, у ході якого у ОСОБА_9 раптово виник умисел, спрямований на розбійний напад та умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном. Після цього ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої, та бажаючи їх настання, здійснив напад на ОСОБА_11 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я. У ході нападу ОСОБА_9 наніс не менше десяти ударів сокирою, яку заздалегідь узяв із собою, в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких остання померла на місці події. Подолавши активний опір ОСОБА_11 шляхом її вбивства, ОСОБА_9 заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi», планшетом «Lenovo» та повербанком із написом « НОМЕР_1 », на загальну суму 4617,40 грн., що належали потерпілій, після чого зник із місця злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив вирок місцевого суду змінити та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією майна. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, внаслідок суворості. Вказав, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання, оскільки він щиро розкаявся з приводу вчинених ним злочинів.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. Зазначила, що ОСОБА_9 повністю визнав свою провину, розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Вказала, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених злочинів, ОСОБА_9 можливо призначити більш м`яке покарання - у виді позбавлення волі на строк 15 років, що в даному конкретному випадку буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і саме таке покарання досягне своєї мети.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора та представника потерпілого, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; обставини, які обтяжують покарання - рецидив кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; і дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді довічного позбавлення волі на строк, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства пожиттєво, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів (сім разів) і через п`ять днів після закінчення умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком суду знову скоїв кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії особливо тяжких, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4