Справа № 132/3359/19
Провадження №11-кп/801/929/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2023 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника, задоволено клопотання прокурора та продовжено на 60 днів, тобто до 25.09.2023 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Турбів Вінницького (Липовецького) району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Жмеринського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000108 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України, за ознаками вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 придбання, носіння, зберігання, а ОСОБА_8 також збуту вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та за ознаками вчинення ОСОБА_7 замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 05.05.2023 року за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 призначено ситуаційну судово-балістичну експертизу, експертного висновку щодо якої або інших заяв чи клопотань експерта судом до теперішнього часу не отримано.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 підтримав подане ним напередодні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обставини того, що досі не зменшились ризики можливості останнього переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Заявлені ризики обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має постійних і законних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання з метою уникнення покарання, що йому загрожує за висунутим обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину. Вважає, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_7 є недоцільним та малоефективним, оскільки не запобігатиме вказаним ризикам. Зауважив про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів із застосуванням насильства, що процесуальним законом передбачає можливість не визначати останньому розмір застави.

Захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , заперечив проти продовження останньому строку тримання під вартою, вважаючи невірною щодо досліджених в ході судового розгляду доказів кваліфікацію його дій та недоведеними прокурором заявлені ризики. Вважає, що на даній стадії судового провадження відсутня можливість протиправного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на решту учасників кримінального провадження. За обставин наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 власного житла, а також хворобливого стану його здоров`я та похилого віку, просив суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із зобов`язанням носити електронний засіб контролю.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Клопотання прокурора задоволено. Продовжено на 60 днів, тобто до 25.09.2023 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2019 року, без визначення розміру застави.

Прийняте рішення мотивовано тим, що будь-яких вагомих об`єктивних відомостей про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, в судовому засіданні наразі не встановлено.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, та об`єктивно враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його літній вік, характер та обсяг пред`явленого обвинувачення у вчиненні ряду умисних злочинів, ґрунтовність якого наразі визначається затвердженим у встановленому порядку прокурором обвинувальним актом, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані ризики аргументовано доводяться тим, що ОСОБА_7 , хоча й має зареєстроване постійне місце проживання, проте не мешкав там до його затримання, й не оформив у встановленому порядку договору найму іншого житлового приміщення, де фактично проживав певний час, а згодом з метою уникнення свого затримання працівниками поліції переховувався від них, що зумовило застосування заходів його розшуку. Також обвинувачений ОСОБА_7 немає стійких соціальних зв`язків та легальних джерел постійного доходу, він раніше неодноразового притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, та у даному кримінальному провадженні обвинувачується серед іншого у вчиненні за обтяжуючих відповідальність обставин особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років, й достатніх стримуючих факторів, що були здатні втримати його від зміни місця проживання з метою уникнення цієї відповідальності, суду об`єктивно не підтверджено.

Разом з тим, судом визнається необґрунтованими твердження сторони захисту про невідповідність правової кваліфікації окремих дій ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням, оскільки надавати правову оцінку цим обставинам інакше як за результатом ухвалення судового рішення по суті справи після дослідження сукупності усіх представлених доказів суд не вправі. Суд вчергове визнає безпідставними доводи захисника ОСОБА_6 щодо відсутності можливості протиправного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на решту учасників кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не заявлялось про такий ризик в обґрунтуванні даного клопотання. Також суд вважає неаргументованими твердження захисника ОСОБА_6 про достатність для запобігання вказаним ризикам застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою реєстрації місця проживання останнього, включно із незадовільним станом його здоров`я, оскільки суду не представлено додаткових документальних відомостей щодо цих обставин, яким судом в оцінці виправданості чинної тривалості тримання ОСОБА_7 під вартою надавалась відповідна правова оцінка раніше.

Таким чином, за невстановлення виключних обставин щодо неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вбачає достовірних підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, оскільки він є недостатнім для запобігання вказаним прокурором ризикам, що не зникли та не зменшились істотно, та забезпечення належного виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків. Тому суд визначає виправданим продовження дії застосованого виняткового запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою за наявності більш вагомого суспільного інтересу щодо права на справедливий судовий розгляд, а також унеможливлення переховування обвинуваченого від суду, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до свободи особистості, становлячи достатні підстави його продовження строком на 60 днів з урахуванням потреб здійснення судового розгляду. При цьому, у вирішенні даного клопотання суд не обмежується забезпеченням лише прав обвинуваченого ОСОБА_10 , але й додержується високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас з урахуванням встановлених ризиків та тяжкості покарання, з огляду на обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, суд визначає відсутнім обов`язок визначення йому розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала/

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що оскаржувана ухвала прийнята судом незаконно та необґрунтовано, за неповноти судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, матеріалам кримінального провадження, ухвала постановлена з порушенням норм КПК та міжнародного права. При зверненні з клопотанням прокурором не виконано покладений на нього обов`язок довести існування наявності ризиків, визначених статтею 177 КПК України. Посилання прокурора на абстрактну можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення недостатньою для обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу. Прокурором не доведено, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують утримання особи під вартою. Наведені прокурором обставини не підтверджені жодними належними доказами.

Апелянт вказує, що дає покази, фактів впливу на потерпілих, свідків під час досудового розслідування та судового розгляду стороною обвинувачення не встановлено, також не встановлено фактів перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не встановлено фактів вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Зазначає, що має місце постійного проживання, реєстрації, соціальні зв`язки, а саме матір, яка потребує догляду, оскільки перебуває в будинку пристарілих. Також зазначає, що має місце підробітку, є членом Спілки письменників України, пише статті для «РІА» та іншого видавництва, де є незалежними кореспондентом. За роки, які він утримується в умовах СІЗО суттєво погіршився стан його здоров`я. Судовий розгляд кримінального провадження триває понад 4 роки, що порушує його право на судовий розгляд у розумний строк.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Вказали, що ухвала суду незаконна, необґрунтована та така, що не відповідає нормам процесуального права, винесена з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні, прокурором під час судового розгляду не доведені обставини для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, звертали увагу суду на те, що обвинувачений чотири роки перебуває під вартою.

Прокурор ОСОБА_9 надіслав до суду заяву про проведення судового розгляду в його відсутність, у зв`язку з зайнятістю підтримання державного обвинувачення в інших кримінальних провадженнях. У заяві заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, та не зменшилися. На переконання прокурора, ухвала суду постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів, тому існує реальний ризик ухилення від явки в судові засідання, з метою уникнення кримінальної відповідальності у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як убачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Виходячи із фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, його специфіки, яке стосується злочину проти громадської безпеки та проти авторитету органів державної влади, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, не є безпідставними висновки суду першої інстанції, що заявлені ризики існують. При цьому, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду, а також вчинити інше правопорушення.

У своїй ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені у ч.1 ст.177 КПК України, до теперішнього часу не зменшилися. Тобто, судом враховані: особистість обвинуваченого, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також превалювання суспільного інтересу над особистим (приватним) інтересом у даному кримінальному провадженні. Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15 року Європейський суд у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На переконання колегії суддів, не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ризики, наведені прокурором, формальні, обвинувачений дає покази, фактів впливу на потерпілих, свідків під час досудового розслідування та судового розгляду стороною обвинувачення не встановлено, також не встановлено фактів перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не встановлено фактів вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, оскільки обвинувачений саме тому і не переховувався, бо перебував під вартою, а при зміні запобіжного заходу на більш м`який ці обставини зможуть спровокувати останнього на вчинення вказаних дій.

Що стосуються доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений має місце постійного проживання, реєстрації, соціальні зв?язки, а саме матір, яка потребує догляду, оскільки перебуває в будинку пристарілих, має місце підробітку, є членом Спілки письменників України, пише статті для «РІА» та іншого видавництва, де є незалежними кореспондентом, то колегія суддів зауважує наступне.

Вказані обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу, окрім того, вони існували і на час вчинення протиправних дій. Разом з тим, у матеріалах судового провадження відсутні відомості про те, що вказані обставини утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_7 моделі поведінки, тому вони, на переконання колегії суддів, не здатні перешкодити вчинити обвинуваченому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, доводи обвинуваченого про недоведеність прокурором ризиків, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту суперечливі, оскільки, застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції. Відповідно згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Відповідно посилання обвинуваченого на те, що за роки, які він утримується в умовах СІЗО суттєво погіршився стан його здоров?я, повинні підтверджуватися відповідними медичними документами про наявність захворювань, які унеможливлюють перебування особи під вартою. Відсутність медичних документів позбавляє колегію суддів процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження, як підставу для скасування або зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що проведення медичного обстеження обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням являється однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою. До того ж, положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», передбачено, що особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про тривалий розгляд кримінального провадження, тому звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Відповідно суду першої інстанції необхідно вжити всі заходи для недопущення затягування розгляду кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 422, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2023 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4