ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5160/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/711/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 368 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції).

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинуваче6ння у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року, якою кримінальне провадження № 0000003 від 29 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 29 листопада 2018 року, у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні востаннє було продовжено до 24 липня 2019 року включно, 27 червня 2019 року складено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Проте фактично доступ до матеріалів досудового розслідування та проведення з ними ознайомлення стороні захисту надано тільки 3 червня 2020 року та 12 червня 2020 року.

Разом з тим, обвинувальний акт був складений та підписаний 12 червня 2020 року, а направлений до суду 15 червня 2020 року, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку слідчий та прокурор повідомили про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинуваченим, але протягом року не надавали їм фактичного доступу до матеріалів справи, тим самим позбавили сторону захисту можливості реалізувати право на доступ до матеріалів, що призвело до фактичного ознайомлення з матеріалами досудового розслідування лише через рік після оголошення про завершення досудового розслідування, що призвело до грубих порушень прав сторони захисту, а також порушення строків кримінального провадження, визначених ст. 219 КПК України.

Крім того, незважаючи на повідомлення про завершення досудового слідства, стороною обвинувачення до червня 2020 року по кримінальному провадженню продовжувалися процесуальні дії та приймалися процесуальні рішення, відомості про які продовжували долучати до матеріалів даного кримінального провадження.

З урахування викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в даному кримінальному провадженні відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2018 року, 24 січня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжувався до 24 липня 2019 року.

27 червня 2019 року, тобто за 27 днів до спливу продовженого строку досудового розслідування, сторону захисту у кримінальному провадженні повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до його матеріалів.

Фактичне ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування завершене 12 червня 2020 року, у цей же день було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, а 15 червня 2020 року обвинувальний акт спрямовано до суду.

Вважає, що вказане свідчить про те, що здійснення повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до його матеріалів, складання, затвердження обвинувального акта та спрямування його до суду відбулось у межах строків досудового розслідування.

Таким чином, строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні не був закінчений, а отже підстави для застосування п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України в даному випадку відсутні.

Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор вважає суперечливим та бездоказовим твердження суду про те, що після повідомлення в порядку ст. 290 КПК України, стороні захисту протягом року не надавали фактичного доступу до матеріалів справи.

Так, наданими суду копіями повідомлень в порядку ст. 290 КПК України підтверджується, що таке повідомлення стороні захисту здійснене 27 червня 2019 року, тобто за 27 днів до закінчення продовженого 6-місячного строку досудового розслідування.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 отримали такі повідомлення 27 червня 2019 року під підпис, адвокату ОСОБА_11 та адвокату ОСОБА_10 такі повідомлення спрямовані слідчим 1 липня 2019 року.

Зі змісту усіх вищеперерахованих повідомлень вбачається, що стороні захисту повідомлено про можливість здійснювати ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, із зазначенням місця та часу ознайомлення.

Тобто стороні захисту саме з 27 червня 2019 року було надано можливість безперешкодно реалізувати своє процесуальне право ознайомитись з такими матеріалами.

Крім того, у наданих суду документах відсутні будь-які підтвердження того, що стороною обвинувачення після здійснення повідомлень у порядку ст. 290 КПК України чинились перешкоди (наприклад відмова у наданні матеріалів для ознайомлення, обмеження у часі ознайомлення, обмеження в обсязі матеріалів тощо) у самостійній реалізації стороною захисту свого процесуального права ознайомитись із матеріалами сторони обвинувачення.

Натомість відповідно до змісту усіх протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 3 червня 2020 року та 12 червня 2020 року, у підозрюваних та їх захисників відсутні будь-які зауваження.

Відсутність будь-яких перешкод з боку сторони обвинувачення у самостійній реалізації стороною захисту свого права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підтверджується і наданими суду копіями листів прокурора на адресу захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо необхідності оформлення ними допуску до державної таємниці у розумні строки з метою виконання вимог ст. 290 КПК України - які фактично свідчать про ініціативу прокурора у процедурі ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до строків досудового розслідування не включається лише час фактичного ознайомлення підозрюваних та їх захисників з матеріалами провадження.

Крім того, після 27 червня 2019 року до червня 2020 року стороною обвинувачення не продовжували здійснюватись процесуальні дії, прийматись процесуальні рішення та продовжувався збір доказів.

Так, завершення досудового розслідування не виключає можливість проведення у період до направлення обвинувального акта до суду процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, не спрямованих на збір доказів, зокрема: визначення та зміна групи слідчих, прокурорів у разі необхідності; звернення до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування; звернення до слідчого судді з клопотаннями про застосування, зміну чи продовження строку дії запобіжних заходів; розгляд скарг слідчим суддею на дії, рішення, бездіяльність слідчого та прокурора; розгляд слідчим суддею клопотань про скасування арешту майна тощо.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування та наданих суду першої інстанції копій документів у цьому кримінальному провадженні після 27 червня 2019 року не проводились слідчі та процесуальні дії, спрямовані на збирання доказів, натомість проводились процесуальні дії та приймались процесуальні рішення, якими врегульовувались процесуальні питання щодо руху кримінального провадження та ознайомлення з його матеріалами (зміна групи прокурорів; спрямування відповідних постанов супровідними листами; зміна слідчого шляхом надання керівником органу досудового розслідування доручення іншому слідчому здійснити досудове розслідування; виклик підозрюваних для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування на узгоджені дати) на виконання вимог КПК України.

З урахуванням викладеного вважає, що на момент звернення до суду з обвинувальним актом 15 червня 2020 року до завершення продовженого 6-місячного строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні залишалось 23 дні, що свідчить про те, що затвердження та направлення обвинувального акта до суду відбулось у межах строків досудового розслідування.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, обвинувачених та їх захисників, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, рішення суду просили залишити без змін, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог у повному обсязі не дотримався, доводи сторони обвинувачення ретельно не проаналізував та належним чином їх не перевірив.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 29.11.2018 до ЄРДР за № 0000003 внесено відомості за фактом вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

24.01.2019 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Після чого, постановою заступника Генерального прокурора України від 12.03.2019 продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 3-х місяців.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2019 строк досудового розслідування було продовжено до 24.07.2019.

Таким чином, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню необхідно було завершити до 24.07.2019.

27.06.2019 стороні захисту було повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто саме з цього дня їм було надано можливість безперешкодно реалізувати своє процесуальне право ознайомитись з такими матеріалами.

Надалі орган досудового розслідування надіслав стороні захисту повідомлення про завершення досудового розслідування, в якому зазначав про можливість отримати доступ до матеріалів досудового розслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник з матеріалами досудового розслідування ознайомились 03.06.2020, а обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники 12.06.2020.

12.06.2020 було складено та затверджено обвинувальний акт, а 15.06.2020 його було направлено до суду першої інстанції.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що незважаючи на повідомлення про завершення досудового розслідування 27.06.2019, орган досудового розслідування протягом року не надавав стороні захисту фактичного доступу до матеріалів кримінального провадження, що призвело до грубих порушень прав сторони захисту та порушення строків кримінального провадження, визначених ст. 219 КПК України.

Враховуючи, що в період часу з 27.06.2019 по 12.06.2020 слідчий та прокурор не забезпечили стороні захисту можливості та належних умов для безперешкодного ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування, то суд першої інстанції зробив висновок, що цей період часу не є строком ознайомлення з матеріалами досудового розслідування і не може бути виключений із загального строку досудового розслідування.

Отже відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК та направлення обвинувального акту до суду було здійснено поза межами строку досудового розслідування.

Крім того, незважаючи на повідомлення про завершення досудового слідства, стороною обвинувачення до червня 2020 року по кримінальному провадженню продовжувалися процесуальні дії та приймалися процесуальні рішення, відомості про які продовжували долучати до матеріалів даного кримінального провадження.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого або сприяти пом`якшенню покарання. Такі дії полягають у наданні можливості скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Згідно зі ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та у порядку, передбачених КПК України.

Згідно положень ч. 5 ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Як убачається із внесених змін, законодавець врахував частину наявної проблематики щодо застосування вказаної процесуальної норми, при цьому конкретизував те, що день прийняття відповідної постанови та день повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування включаються в строк досудового розслідування.

Направлення цього повідомлення входить у перелік тих процесуально-організаційних заходів, які у сукупності покликані планово забезпечити подальший доступ до матеріалів. Разом з тим, направлення або вручення повідомлення про закінчення досудового розслідування із вказівкою дати, часу та місця ознайомлення, не слід розцінювати (тлумачити), як фактичне (реальне) забезпечення доступу до матеріалів досудового розслідування.

Забезпечення безпосереднього доступу до матеріалів досудового розслідування має бути максимально наближене до дня повідомлення про завершення досудового розслідування. Це також випливає зі змісту завдань кримінального провадження у частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений (ст. 2 КПК).

Разом з тим, проміжок у часі між повідомленням про завершення досудового розслідування та наданням фактичного доступу до матеріалів досудового розслідування не може свідчити про те, що строк досудового розслідування має рахуватися аж до моменту реального забезпечення доступу до матеріалів розслідування, оскільки можуть існувати ситуації, коли уповноважені суб`єкти об`єктивно не можуть негайно надати фактичний доступ до вказаних матеріалів. До того ж приписи КПК України не містять вимоги «невідкладності» щодо забезпечення доступу до матеріалів розслідування після здійснення повідомлення про завершення досудового розслідування.

Таким чином, день повідомлення про завершення досудового розслідування та день фактичного надання доступу до матеріалів досудового розслідування можуть не співпадати. День направлення або безпосереднього вручення повідомлення про завершення досудового розслідування, у якому зазначається дата, час та місце ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, має рахуватися у строк досудового розслідування.

Таке повідомлення є офіційним підтвердженням стороною обвинувачення завершення досудового розслідування, що унеможливлює здійснення будь-якої процесуальної діяльності щодо розслідування обставин вчиненого кримінального правопорушення. В іншому випадку кримінальна процесуальна діяльність органів досудового розслідування має визнаватися незаконною, а отримані докази - недопустимими.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII ч. 1 ст. 284 КПК України було доповнено п. 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке як етап кримінального провадження законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Перевірка судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК України, а також виконання ним приписів ст. 219 КПК України у частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого, стосовно якого відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, має здійснюватися судовий розгляд.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а отже унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що проміжок часу з 27.06.2019 по червень 2020 року не включається у строк досудового розслідування.

Як зазначалося вище, у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення 27.06.2019 повідомила стороні захисту про завершення досудового розслідування та можливість отримати доступ до матеріалів досудового розслідування.

З наведеного слідує, що сторона обвинувачення повідомила сторону захисту про завершення досудового розслідування та можливість отримати доступ до матеріалів розслідування у межах строку досудового розслідування, з урахуванням ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2019, якою строк досудового розслідування було продовжено до 24.07.2019.

Сторона захисту почала ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування 03.06.2020, а закінчила 12.06.2020, про що свідчать протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 219 КПК у строк досудового розслідування не включається період часу, починаючи з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування.

При цьому день направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, має рахуватися у строк досудового розслідування.

Той факт, що день повідомлення про завершення досудового розслідування та день фактичного надання доступу до матеріалів досудового розслідування можуть не співпадати, не свідчить про те, що строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування необхідно обраховувати з моменту фактичного надання доступу до таких матеріалів. Проміжок часу між цими днями не повинен включатися у строк досудового розслідування.

Таким чином, по даному кримінальному провадженню проміжок часу з 28.06.2019 по 11.06.2020 не включається у строк досудового розслідування.

Не погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції з приводу того, що саме орган досудового розслідування протягом року не надав стороні захисту фактичного доступу до матеріалів кримінального провадження, оскільки у наданих суду документах відсутні будь-які підтвердження того, що стороною обвинувачення після здійснення повідомлень у порядку ст. 290 КПК України чинились перешкоди, зокрема відмовлялось у наданні матеріалів для ознайомлення, обмежувався час ознайомлення, не надавались усі матеріали кримінального провадження або чинились будь-які інші перешкоди у самостійній реалізації стороною захисту свого процесуального права ознайомитись із матеріалами сторони обвинувачення.

Про відсутність перешкод з боку органу досудового розслідування для сторони захисту в ознайомленні з матеріалами досудового розслідування також свідчить і той факт, що прокурор надсилав на адресу захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 листи щодо необхідності оформлення ними допуску до державної таємниці у розумні строки з метою виконання вимог ст. 290 КПК України.

До того ж, зі змісту протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 03.06.2020 та 12.06.2020 вбачається, що у обвинувачених та їх захисників не було жодних зауважень з приводу створення органом досудового розслідування перепон для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і висновки суду першої інстанції про те, що з 27.06.2019 до 12.06.2020 стороною обвинувачення продовжували здійснюватись процесуальні дії, прийматись процесуальні рішення та продовжувався збір доказів.

На переконання колегії суддів, завершення досудового розслідування не виключає можливості проведення у період до направлення обвинувального акта до суду процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, які не спрямовані на збір доказів, зокрема: визначення та зміну групи слідчих, прокурорів у разі необхідності; звернення до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування; звернення до слідчого судді з клопотаннями про застосування, зміну чи продовження строку дії запобіжних заходів; розгляд скарг слідчим суддею на дії, рішення, бездіяльність слідчого та прокурора; розгляд слідчим суддею клопотань про скасування арешту майна тощо.

У свою чергу, в даному кримінальному провадженні після 27.06.2019 не проводились слідчі та процесуальні дії, спрямовані на збирання доказів, натомість проводились процесуальні дії та приймались процесуальні рішення, якими врегульовувались процесуальні питання щодо руху кримінального провадження та ознайомлення з його матеріалами (зміна групи прокурорів; спрямування відповідних постанов супровідними листами; зміна слідчого шляхом надання керівником органу досудового розслідування доручення іншому слідчому здійснити досудове розслідування; виклик підозрюваних для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування на узгоджені дати).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що на момент звернення до суду з обвинувальним актом 15.06.2020, визначені у ст. 219 КПК України строки досудового розслідування не сплинули, що свідчить про те, що затвердження та направлення обвинувального акта до суду відбулось у межах строків досудового розслідування.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинуваче6ння у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року, якою кримінальне провадження № 0000003 від 29 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 335/5160/20