Провадження № 1-кс/344/5343/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0000431 від 28.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 п. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000431 від 28.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 п. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146 КК України. Як зазначено, 28.07.2023 близько 12 години ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у житловому будинку своєї подруги ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що донька подруги ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спить, з мотивів особистих неприязних відносин, вирішила умисно протиправно заподіяти їй смерть тобто вбити. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з особистих мотивів та мети, взяла до рук подушку та почала душити останню, а коли малолітня ОСОБА_7 , прокинулась та спробувала захистити себе, ОСОБА_4 , взяла до рук раніше принесену із двору, заздалегідь підготовлену сокиру та нанесла останній декілька ударів по голові та тулубу, від яких остання втратила свідомість. Побачивши вказане ОСОБА_4 зрозуміла, що виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство малолітньої ОСОБА_7 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

У клопотанні вказано, що крім того ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування; статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, про те, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню вирішила викрасти двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, знаходячись у житловому будинку своєї подруги ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , після вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_7 , вважаючи що вона вбила останню, скориставшись відсутністю ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення двох малолітніх осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи довести свої наміри до кінця, розуміючи що у житловому будинку та дворі ОСОБА_6 відсутні особи, які б могли завадити викраденню дітей і за нею ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дозволу матері забрала останніх із їхнього місця проживання та разом з ними покинула межі села Гвізд, направившись до залізничного вокзалу м. Івано-Франківськ, з метою втечі у невідомому напрямку за межі Івано-Франківської області, де в подальшому була затримана працівниками поліції.

Матеріалами клопотання зазначається, що 28 липня 2023 року ОСОБА_4 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 п. 2 ст. 115 КК України.

29 липня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваної в судовому засіданні вказав, що підозрювана ОСОБА_4 раніше не притягалася до кримінальної відповідальності. Просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання.

Підозрювана в судовому засіданні підтримала думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженка смт. Водянське, м. Добропілля Донецької області, українка, громадянка України, із середньою освітою, раніше не судима.

Можлива причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих їй злочинів підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 28.07.2023 в ході якого було вилучено речі та сокиру зі слідами речовини бурого кольору, протоколом допиту малолітньої потерпілої, протоколом затримання ОСОБА_4 , в ході якого вилучено її речі зі слідами речовини бурого кольору та мобільні телефони, протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_4 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, що тягне за собою покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 29 липня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором в судовому засіданні наведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрювана не має постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, місця роботи та усвідомлює неминучість призначення судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років;

- п. 2 можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ще не проведено всіх першочергових слідчих дій;

- п. 3 можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки підозрювана та мати дітей є знайомими та вона знає адресу їх проживання;

- п. 4 можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрювана з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваній та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 , і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваної підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваної.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Разом із тим, відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави, зважаючи що ОСОБА_4 вчинила злочин, який міг спричинити загибель людини.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_4 затримано 28.07.2023 року, а тому строк тримання під вартою належить обчислювати з цієї дати.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів - до 25 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 здійснювати у державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала слідчого судді діє до 25 вересня 2023 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 31.07.2023 року.