Справа № 577/5042/20
Провадження № 1-кп/577/51/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000984 від 27 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебедєве Конотопського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, вдівця, пенсіонера, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії, проживає та зарєєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2020 року близько 22 години ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_7 перебували за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , сиділи за столом у кімнаті, де ОСОБА_7 вживала спиртні напої.

В цей час між ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 стала кричати і ображати ОСОБА_3 нецензурними та образливими словами.

Вказана поведінка дружини обурила ОСОБА_3 та у нього виник злочинний намір, направлений на заподіння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_7 , яка підвелася та стояла напроти нього, не менше 3-х ударів кулаком у ділянку правого та лівого плеча, а також грудної клітини.

ОСОБА_7 продовжила кричати на ОСОБА_3 та останній правою рукою схопив ОСОБА_7 за шию, розуміючи, що шия є життєво важливою ділянкою тіла людини, і сильно здавив, тримаючи декілька секунд, а потім, тримаючи ОСОБА_7 за шию, примусово посадив ОСОБА_7 на м`який куточок, який стояв позаду неї, а сам пішов відпочивати до іншої кімнати.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців по передній поверхні шиї у верхній з переходом у середню третину, у проекції тіла нижньої щелепи зліва; крововиливів у проекції щитоподібного хряща червоного кольору зліва та справа; крововиливу на задній стінці глотки; цяткових крововиливів під епікард серця та плевру легень; набряку тканини легень; переважного повнокров`я судин капілярно-венозного русла; порушення реологічних властивостей крові; набряку головного мозку, які за висновком експерта № 193 від 07 грудня 2020 року виникли внаслідок здавлення рукою правої і лівої бокової поверхні шиї у переднє задньому напрямку та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 17 год. 15 хв.

Згідно висновку експерта № 193 від 07 грудня 2020 року, смерть ОСОБА_7 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом, на що вказують синці по передній поверхні шиї у верхній з переходом у середню третину, у проекції тіла нижньої щелепи зліва; крововиливи у проекції щитоподібного хряща червоного кольору зліва та справа; крововилив на задній стінці глотки; цяткові крововиливи під епікард серця та плевру легень; набряк тканини легень; переважне повнокров`я судин капілярно-венозного русла; порушення реологічних властивостей крові; набряк головного мозку. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів з обмеженою травмуюсчою поверхнею близько 12-14 годин до часу смерті та в комплексі перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Умисно стискаючи шию ОСОБА_7 , яка є життєво важливою ділянкою тіла людини, ОСОБА_3 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і хоча не бажав їх настання, але свідомо припускав та не передбачав можливості настання в результаті заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України

Вказаний висновок зроблений, виходячи із наступного.

Статтею 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належить презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За приписом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав та надав показання, що 26 жовтня 2020 року близько 13 години він і його дружина ОСОБА_7 перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_1 , та сіли пом`янути їх старшого сина, який помер. ОСОБА_7 принесла пляшку горілки та вони випили приблизно по 150 г. кожен. Близько 14 години до них додому приїхав їх син ОСОБА_6 з другом. У нього заболіли нирки, а тому він близько 14 години пішов у сусідню кімнату відпочивати, а дружина з сином і його другом залишилися за столом. Він чув, що близько 17 години син з другом пішли. ОСОБА_7 також прийшла до нього у кімнату та лягла на сусідній диван відпочивати. Близько 21 години його дружина прокинулася та сказала, що її нудить і їй терміново потрібно випити 100 г горілки. Він сказав ОСОБА_7 , що горілки у будинку не має і тоді дружина дала йому 50 грн і сказала, щоб він придбав горілку у магазині. Він придбав 0,25 л. горілки та 26 жовтня 2020 року близько 21 год. 10 хв. вже був вдома. Вони сіли за журнальний столик та він сказав, що вже не буде випивати, а дружина стала вживати спиртне і через деякий час випила всю пляшку горілки. Вони продовжували сидіти за столом та ОСОБА_7 вчинила сварку, звинувачуючи його в тому, що він не допомагає їй по господарству. Після цього дружина підвелася із-за столу та коли вона стояла обличчям до нього, то він підвівся та штовхнув її кулаком правої руки у ліве плече, а також потім штовхнув кулаком лівої руки у праве плече. ОСОБА_7 ще дужче почала кричати на нього та він один раз штовхнув її кулаком у груди, щоб вона сіла та заспокоїлася. ОСОБА_7 після його удару похитнулася, але продовжувала стояти. При цьому вона кричала на нього та розмахувала руками, жваво жестикулюючи. Тоді він, стоячи напроти ОСОБА_7 , через журнальний столик протягнув до неї праву руку, схопив правою рукою за шию, тримаючи 3-4 секунди, а можливо навіть менше - 1-2 секунди, але у всякому разі вказаний час був менше 1 хвилини, та, тримаючи за шию, примусово посадив на м`який куточок, що стояв позаду неї. Він не може сказати з якою силою він здавив шию ОСОБА_7 . Йому на той час здалося, що несильно. Тоді він дуже розлютився на ОСОБА_7 та хотів, щоб вона заспокоїлася. Він не хотів заподіяти ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, а також не хотів вбити дружину. При цьому він розумів, що від його дій у ОСОБА_7 можуть бути тілесні ушкодження. Коли він здавив ОСОБА_7 шию, то вона важко задихала. Після того як він примусово посадив ОСОБА_7 на м`який куточок, який стояв позаду неї, вона віддихалася і продовжила лаятися на його адресу нецензурною лайкою. Він встав із-за столу і пішов до своєї кімнати відпочивати. Через 1-1,5 хвилин до кімнати зайшла його дружина, яка також лягла відпочивати на свій диван. 27 жовтня 2020 року близько 2 години ночі він прокинувся від того, що його дружина важко дихала. Він ввімкнув світло, приніс ОСОБА_7 води та за її станом зрозумів, що слід викликати екстрену (швидку) медичну допомогу, оскільки дружина перестала бути контактною. Він злякався за дружину, зателефонував сину ОСОБА_6 та прохав останнього приїхати, щоб він допоміг переодягнути ОСОБА_7 перед тим як вони викличуть екстрену (швидку) медичну допомогу. ОСОБА_6 приїхав через 5-7 хв, вони переодягнули ОСОБА_7 та син зателефонував до служби екстреної (швидкої) медичної допомоги. З часу, коли він побачив, що дружині зле, до часу, коли викликали екстрену (швидку) медичну допомогу пройшло приблизно 2 год. 10 хв. Екстрена (швидка) медична допомога приїхала через 5-7 хвилин після виклику. Лікарі запитали, що сталося та він сказав, що дружина почала задихатися. Лікар поміряв ОСОБА_7 температуру та тиск. ОСОБА_7 лежала на спині та коли її піднімав лікар, щоб прослухати, то відчув від неї запах алкоголю, після чого сказав, що наявні у його дружини симптоми схожі на цироз печінки. ОСОБА_7 нічого лікарю з приводу свого самопочуття не пояснювала, лише один раз висловилася на адресу лікарів нецензурною лайкою. Він також нічого не говорив лікарям з приводу того, що брав ОСОБА_7 за шию, оскільки не міг пов`язати її стан із своїми діями, тим більше, що такі самі симптоми як у ОСОБА_7 були і в їх сина, який помер від цирозу печінки. Лікар сказав, що не буде госпіталізувати ОСОБА_7 . Він став наполягати, щоб останню відвезли до лікарні, але йому сказали, що у лікарні зараз не має місця та що наступного дня він має викликати сімейного лікаря.

27 жовтня 2020 року близько 07 години ранку син викликав сімейного лікаря. На той час дружина просто спала, дихання у неї вже було нормальне, хрипів не було. Він давав ОСОБА_7 воду та вона її потроху пила. Сімейний лікар ОСОБА_8 приїхала близько 13 години. З часу, що пройшов з ранку до приїзду сімейного лікаря, ОСОБА_7 спала, сама з дивана не підводилася та нічого не говорила, лише потроху пила воду. При цьому вона дихала нормально і не хрипіла. У ОСОБА_7 на ранок 27 жовтня 2020 року з`явилася червона пляма у ділянці грудної клітини в тому місці, куди він штовхнув її 26 жовтня 2020 року. Сімейному лікарю він сказав, що у дружини проблеми з диханням. Про те, що він брав дружину за шию він лікарю не говорив. Сімейний лікар також сказала, що є підозра, що у ОСОБА_7 цироз печінки, виписала ліки, сказала, що потрібно вдома поставити крапельницю. Лікар направлення на госпіталізацію ОСОБА_7 не виписувала, залишила листок призначень і пішла. Коли приходив сімейний лікар, то у будинку також був присутній і ОСОБА_6 . Син одразу ж поїхав за ліками, а також шукати медичного працівника, який би поставив ОСОБА_7 крапельницю. Він привіз ліки та сказав, що медсестра, яка поставить крапельницю, буде о 19 годині. Проте він побачив, що стан ОСОБА_7 погіршився, вона перестала пити воду і просто спала, а тому сказав, що поставити крапельницю потрібно швидше. При цьому дихання у ОСОБА_7 було рівне, хрипів, які були ввечері, вже не було. Близько 17 години син знайшов іншу медсестру, яка поставила ОСОБА_7 крапельницю. Проте через 10 хвилин після цього, коли медсестра пішла, поставивши крапельницю, ОСОБА_7 перестала дихати. Він почав робити дружині непрямий масаж серця, намагаючись повернути її до життя, але вона померла. Коли син повернувся до будинку із медсестрою, то ОСОБА_7 вже була мертва, а тому син одразу ж зателефонував до поліції. Він дуже шкодує, що так сталося, але вбивати ОСОБА_7 він не хотів, а тому вважає, що його дії невірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України. Він щиро розкаюється в тому, що заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть, але він не бажав таких наслідків.

Потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що 27 жовтня 2020 року близько 2 години йому зателефонував батько ОСОБА_3 та повідомив, що його матері - ОСОБА_7 стало зле, вона задихається та запитав: «Що робити ?». Він сказав, що слід викликати екстрену (швидку) медичну допомогу. ОСОБА_3 сказав, що слід підготувати матір до лікарні, а тому він приблизно через годину приїхав до будинку батьків по АДРЕСА_1 . Коли він зайшов до будинку, то побачив, що його мати тяжко і часто дихає, не реагує на його звернення та не відповідає на запитання. ОСОБА_3 та він переодягнули матір та він викликав екстрену (швидку) медичну допомогу. До приїзду медичних працівників його матір нічого не говорила, а лише тяжко дихала. Він запитав у ОСОБА_3 : «Що сталося ?» та останній повідомив, що він прокинувся і побачив ОСОБА_7 вже у такому стані. 26 жовтня 2020 року близько 12-13 години він приходив до батьків у гості, його батьки сиділи за накритим столом і випивали, оскільки поминали його брата, який помер. Його матір була весела та ні на що не скаржилася. Він був у будинку батьків приблизно 1 годину та коли йшов з будинку, то з його матір`ю все було гаразд. За його викликом екстрена (швидка) медична допомога приїхала через 15-30 хвилин після виклику - 27 жовтня 2020 року близько 3 години. Коли лікар став з`ясовувати, що з його матір`ю сталося, то він сказав, що вона задихається. Лікар оглянула його матір, поміряла тиск і температуру та сказала, що з ОСОБА_7 все гаразд. При цьому матір намагалася щось сказати, але її мова була нерозбірлива та вона нічого медичним працівникам не пояснювала. Він прохав забрати матір до лікарні, але лікар відмовився її госпіталізувати та сказала, що їм слід викликали сімейного лікаря. Після того як екстрена (швидка) медична допомога поїхала, він також поїхав додому. Його матір, коли він їхав додому, лежала і при цьому важко дихала. 27 жовтня 2020 року близько 08 години він заїхав до будинку батьків. Його матір була у тому ж стані, в якому він її залишив за декілька годин до цього. Він викликав сімейного лікаря ОСОБА_8 . Вона прийшла, щоб оглянути матір 27 жовтня 2020 року близько 13-14 години. Після огляду матері сказала, що у неї можливо був інсульт і призначила лікування, а саме ставити крапельниці з ліками. При цьому лікування ОСОБА_7 повинна була проходити за місцем проживання, без госпіталізації до медичного закладу. Він придбав всі необхідні ліки та завіз їх до будинку батьків близько 15-16 години. Стан його матері до того часу не змінився, вона лежала, не підводилася з ліжка і важко дихала. 27 жовтня 2020 року близько 16 год. 30 хв. він привів додому до батьків медсестру, яка поставила його матері крапельницю. Коли він пішов провести медсестру та повернувся додому близько 17 години, то його матір вже померла. Він викликав працівників поліції, які оглянули труп його матері та забрали його до моргу. Коли труп його матері забирали з моргу для поховання, то сказали, що на трупі були синці у ділянці шиї. Між його батьками часто виникали сварки, оскільки вони обоє зловживали спиртними напоями та його батько іноді застосовував до матері фізичну силу. Проте він не вважає, що його батько мав намір вбити його матір, оскільки саме батько викликав його, а потім разом з ним викликав екстрену (швидку) медичну допомогу. Він не може сказати пробачив він батька, чи ні, але претензій матеріального і морального характеру до нього не має. Щодо міри покарання, то вважає, що ОСОБА_3 має відбувати реальне покарання, але міра покарання не має бути суворою.

Свідок ОСОБА_9 надала показання, що вона з 1991 року працює лікарем станції екстреної (швидкої) медичної допомоги КНП СОР «Сумський обласний центр екстреної (швидкої) медичної допомоги та медицини катастроф» та 27 жовтня 2020 року після 00 години надійшов виклик екстреної (швидкої) медичної допомоги на вул. Інтернатну в м. Конотопі Сумської області. Наскільки вона пам`ятає причина виклику - проблеми з диханням. На виклик поїхала вона та фельдшер ОСОБА_10 . Коли вони приїхали за викликом, то у будинку була хвора, її чоловік та син. Хвора лежала на ліжку та на її запитання: «Що сталося?», нічого не відповідала. Чоловік та син хворої також нічого не могли пояснити про стан здоров`я жінки. При цьому син говорив, що він щойно приїхав і не знає, що сталося. Вона одразу ж помітила на нижній щелепі жінки зліва синець, який переходив на поверхню шиї, та запитала звідки у хворої тілесні ушкодження. Чоловік пояснив, що його жінка часто падає та 2-3 дні тому впала у погріб. Дійсно вказаний синець не був свіжим та на вигляд йому було 1-2 дні. Вона оглянула хвору та у неї тиск і пульс були у нормі, стандартне везикулярне дихання. Проблем із диханням у жінки не було. Дихання було нормальне, синюшності губ та обличчя не було. Жінка чинила опір і не бажала, щоб її оглядали. Їй здалося, що від жінки було чути запах спиртного. Жінка говорила мало, але голос у неї був нормальний, а тому вона чітко розуміла все, що говорила жінка. Вказана жінка сказала, що вона не бажає, щоб був проведений її огляд, оскільки вона хоче спати. Жінка відвернулася до стіни та стала відштовхувати її руками. Оскільки вона була позбавлена можливості оглянути жінку, то стала з`ясовувати у чоловіка та сина вказаної жінки, чим хворіє остання. Чоловік сказав, що вона хворіє на цироз печінки, оскільки випиває. Син жінки запитав чи можливо її покласти до лікарні та вона пояснила, що екстреного випадку немає, а тому екстрена (швидка) медична допомога не може госпіталізувати жінку. ЇЇ можливо покласти до лікарні за направленням сімейного лікаря. Рідні жінки не наполягали на госпіталізації. Вона поставила жінці діагноз «Цироз печінки» та ніяких ліків їй не виписувала. Якщо б їй повідомили, що мало місце удушення жінки, то вона б госпіталізувала її, а також повідомила б про вказану обставину до поліції.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_8 , вона працює сімейним лікарем поліклініки для обслуговування дорослого населення КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М. Давидова». Восени 2020 року, точну дату вона вже не пам`ятає, через реєстратуру поліклініки їй повідомили, що надійшов виклик до хворої жінки у зв`язку з поганим самопочуттям останньої на вул. Інтернатну в м. Конотопі Сумської області. Коли вона в цей же день близько 13 год. 30 хв. приїхала на виклик, то у будинку за адресою виклику була хвора жінка, її син та чоловік - обвинувачений у кримінальному провадженні. Жінка лежала на дивані вкрита ковдрою. Вона була при свідомості, у неї не було будь-яких проблем із диханням. Вона прослухала жінку за допомогою фонендоскопу, дихання було нормальне, везикулярне, підозр на порушення дихання виявлено не було. Чи говорила щось вказана жінка вона сказати не може. Після огляду хворої у неї виникла підозра, що у жінки порушення мозкового кровообігу, оскільки у неї були наступні симптоми: високий тиск, порушення мови, слабкість у кінцівках. Зазначені симптоми можуть свідчити про інсульт або транзиторну ішемічну атаку. При вказаних симптомах хвору необхідно було госпіталізувати. Вона повідомила сину хворої, що останню слід госпіталізувати, оскільки при неналежному лікуванні можливий летальний випадок. Син хворої сказав, що його матір госпіталізувати не потрібно, вони будуть лікувати її вдома. Чи був присутній чоловік хворої при вказаній розмові вона сказати не може. Розписку про відмову від госпіталізації хворої у рідних жінки вона не відбирала. Вона вже не пам`ятає, який поставила діагноз, але призначила лікування на 1-2 дні, повідомивши, що якщо хворій не стане краще, то її потрібно буде в обов`язковому порядку госпіталізувати.

За показаннями свідка ОСОБА_11 , вона працює старшою оперативною сестрою хірургічного відділення КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені М. Давидова». 27 жовтня 2020 року близько 16 години до неї додому прийшов молодий чоловік, який попрохав, щоб вона поставила його матері крапельницю. Вказаний чоловік пояснив, що до його хворої матері приїздив сімейний лікар, який поставив діагноз та призначив лікування. Вона прийшла додому до вказаних людей до будинку по АДРЕСА_1 та побачила жінку, яка лежала на ліжку на спині. Жінка була без свідомості. У вказаної жінки зліва у ділянці шиї були 1 чи 2 гематоми округлої форми. Обличчя у жінки було сіро-синього відтінку, диханні нерівне та з хрипом. Хвора вже не спілкувалася. Коли вона поглянула на жінку, то у неї склалося враження, що у жінки набряк головного мозку. Вона запитала у присутніх у будинку, чому у жінки гематоми ? Син вказаної жінки пояснив, що вона впала у погріб. Чоловік хворої жінки нічого на її запитання не відповів, але було видно, що він сильно переживає. Вона сказала, що жінку потрібно терміново госпіталізувати, але їй повідомили, що приїздила екстрена (швидка) медична допомога та у госпіталізації хворої відмовили. Також їй сказали, що до хворої в цей день у обідній час приходив сімейний лікар. Їй показали призначення сімейного лікаря та у списку призначень були ліки для поліпшення кровообігу, а також сечогінні ліки. Діагноз на листку призначень вказаний не був, але таке лікування зазвичай призначають при інсульті. Жінка вже нічого не говорила, а лише хрипіла. Коли вона почала ставити жінці крапельницю, то не могла цього зробити через згущення у жінки крові. Оскільки вона не могла поставити крапельницю у руку, то вона хотіла поставити її через вену на нозі, а тому підняла ковдру. Вона побачила, що на ногах у жінки вже були трупні плями. Це говорило про те, що стан жінки дуже тяжкий та вона вже фактично при смерті. Поставивши крапельницю, вона близько 16 год 30 хв. - 16 год. 40 хв. пішла додому та сказала сину жінки, щоб він їй зателефонував, коли потрібно буде замінити крапельницю. Вона проживає неподалік та приїхала б до будинку вказаної жінки хвилини через 3. Як тільки вона приїхала до свого господарства та ще навіть не встигла зайти до двору, то їй зателефонував син жінки та сказав, що його мати померла. Вона одразу ж повернулася до будинку, де надавала медичну допомогу, та за ознаками, які були на тілі жінки, а також через відсутність пульсу і дихання, зрозуміла, що жінка померла. Вона відключила крапельницю та сказала, що потрібно викликати екстрену (швидку) медичну допомогу і поліцію. У її присутності син жінки, яка померла, зателефонував до поліції.

Як вбачається з рапорту інспектора СРПП № 1 Конотопського ВП ГУНП в Сумській області про виявлення кримінального правопорушення, 27 жовтня 2020 року о 17 год. 34 хв. із служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , померла його мати - ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 36 т.1).

Відповідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_3 повідомив, що 26 жовтня 2020 року близько 22 години він перебував за місцем свого проживання та під час розпивання спиртних напоїв із своєю дружиною ОСОБА_7 заподіяв її тілесні ушкодження, від яких остання померла. При цьому ОСОБА_3 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 37 т. 1).

Згідно протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2020 року, який був проведений у період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 був виявлений труп ОСОБА_7 (а.с. 39-41 т. 1).

У протоколі огляду трупу ОСОБА_7 від 29 жовтня 2020 року зафіксовано, що на тілі ОСОБА_7 були наступні тілесні ушкодження: на передній поверхні шиї у верхній третині з переходом у середню третину, нижній щелепі зліва, у проекції тіла грудини у верхній третині лівої молочної залози у верхнє-внутрішньому квадраті у проекції 2-13 ребра зліва по передній паховій лінії - синці світло-синього кольору овальної форми розміром від 3,5 см х 2 см до 5,5 см х 7,4 см, по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, зовнішній поверхні правого плеча у середній третині - синці світло-синього кольору овальної форми розміром 1,3 см х 2 см - 2,5 см х 2 см (а.с. 42-49 т. 1).

При проведенні 29 жовтня 2020 року слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 , який був проведений у присутності його захисника ОСОБА_12 , із застосуванням відеозапису, ОСОБА_3 надав показання, що 26 жовтня 2020 року близько 22 години він із дружиною ОСОБА_7 за місцем проживання розпивали спиртні напої та випили 0,7 л. горілки на двох. Потім між ним і ОСОБА_7 виникла сварка, він підвівся та наніс ОСОБА_7 , яка сиділа навпроти нього за столом, один удар кулаком правої руки у верхню частину грудної клітини ОСОБА_7 . Після вказаного удару ОСОБА_7 підвелася із-за столу і продовжила кричати на нього та він наніс їй один удар кулаком лівої руки у ділянку правого плеча та один удар кулаком правої руки у ділянку лівого плеча. Потім він правою рукою схопив ОСОБА_7 за шию, придавив, притримав секунди дві та відкинув на місце, де вона сиділа, а сам пішов спати. Після того як він схопив ОСОБА_7 за шию їй важко було дихати. Він схопив ОСОБА_7 за шию, щоб просто її заспокоїти та вона перестала кричати. Більше ударів ОСОБА_7 він не наносив. Позбавити життя ОСОБА_7 чи припинити її дихання він не хотів. Через дві години після того як він пішов відпочивати, він прокинувся від того, що його дружина важко дихає та навіть задихається. Він дуже злякався, але не пов`язував стан дружини з тим, що він схопив її за шию, думав, що це через хворобу печінки, на яку страждала дружина, оскільки у неї був надутий живіт. Він зателефонував сину. Коли син приїхав і побачив стан матері, то викликав екстрену (швидку) медичну допомогу. Він нічого сину щодо конфлікту, який виник між ним і ОСОБА_7 не розповідав, а також не говорив, що наносив їй удари та хапав за шию. У ОСОБА_7 на той час був також синець на щелепі, але цей синиць виник ще за тиждень до 26 жовтня 2020 року від того, що він її вдарив. Коли приїхали працівники екстреної (швидкої) медичної допомоги, то ОСОБА_7 була при свідомості та могла говорити. Працівники екстреної (швидкої) медичної допомоги оглянули ОСОБА_7 та запропонували госпіталізувати її, але потім почули від ОСОБА_7 запах алкоголю та поїхали, порадивши викликати сімейного лікаря. Після від`їзду працівників екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_7 не підводилася та не розмовляла. Вона лише пила воду і спала. 27 жовтня 2020 року о 08 чи 09 годині вони зателефонували сімейному лікарю, який прийшов до них додому близько 13 години. Коли приїхав сімейний лікар, то ОСОБА_7 вже не підводилася, не розмовляла. Вона спала. Сімейний лікар виписала ліки і пішла. Син купив ліки, медсестра, яку вони знайшли, поставили крапельницю, але ОСОБА_7 померла. Після цього син викликав працівників поліції. Коли працівники поліції приїхали та побачили на тілі ОСОБА_7 синці, то він сказав їм, що ОСОБА_7 впала у погріб. Він не говорив, що наносив удари ОСОБА_7 , оскільки злякався (а.с. 55-68 т. 1).

Після перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 від 29 жовтня 2020 року, останній надав показання, що будь-якого тиску під час проведення вказаного слідчого експерименту до нього застосовано не було.

За висновком експерта № 193 від 07 грудня 2020 року, смерть ОСОБА_7 , 1962 року народження, настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом, на що вказують синці по передній поверхні шиї у верхній з переходом в середню третину, у проекції тіла нижньої щелепи зліва; крововиливи у проекції щитоподібного хряща червоного кольору зліва та справа; крововилив на задній стінці глотки нерівномірно виражений, темно-червоного кольору; цяткові крововиливи під епікард серця та плевру легень; набряк тканини легень та дані судово-гістологічного дослідження: «У маркованому препараті «Крововилив в щитоподібний хрящ зліва» - крововилив із реактивними змінами без клітинної реакції. У препараті «Крововилив по задній стінці глотки» - крововиливи інфільтративного та деструктивного характеру без клітинної реакції у прилеглій до глотки жировій тканині. Переважне повнокров`я судин капілярно-венозного русла. Порушення реологічних властивостей крові. Набряк головного мозку...». З моменту смерті до моменту розтину трупа в морзі пройшов час біля 48 годин, що підтверджується розвитком трупних явищ.

При дослідженні трупу виявлені наступні тілесні ушкодження: синці в проекції верхньої третини грудини, лівій молочної залози у верхньому внутрішньому квадраті, в проекції 2,3 ребер по переднє-пахвовій лінії виникли від дії (удару) тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, не більше 1 доби до часу смерті, відношення до причини смерті не мають, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Синці по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, зовнішній поверхні правого плеча в середній третині виникли від дії тупим предметів (не виключено від дії пальців рук), не більше 1 доби до часу смерті, відношення до причини смерті не мають, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Рана з синцем навколо на внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу могли виникнути від дії ін`єкційної голки. Синці по передній поверхні шиї у верхній з переходом в середню третину, в проекції тіла нижньої щелепи зліва, крововиливи в проекції щитоподібного хряща червоного кольору зліва та справа; крововилив на задній стінці глотки виникли від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, біля 12-14 годин до часу смерті, в комплексі перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень

З моменту заподіяння тілесних ушкоджень до моменту настання смерті потерпілої пройшов час, який рахується годинами (близько 12-14 годин). Після заподіяння тілесних ушкоджень потерпіла могла здійснювати цілеспрямовані рухи, пересуватися. Виходячи з виявлених тілесних ушкоджень потерпілій було здійснено прикладання біля шестикратної дії тупим предметом. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути у будь-якій із можливих послідовностей. Тілесні ушкодження у ділянці шиї виникли внаслідок здавлення рукою правої і лівої бокової поверхні шиї та у переднє-задньому напрямку. В момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпіла могла перебувати як у вертикальному так і у горизонтальну або близькому до них положеннях. Згідно судово-токсикологічної експертизи крові виявлено етиловий спирт в концентрації 2,18%, що згідно емпіричних схем оцінок психофізіологічних змін організму в залежності від концентрації етанолу в крові могло становити середню ступінь алкогольного сп`яніння. Не виключено, що в разі надання своєчасної, кваліфікованої медичної допомоги можливо було б запобігти смерті потерпілої.

Механізм заподіяння тілесних ушкоджень, показаний ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту може співпадати не в повному обсязі з тілесними ушкодженнями, які були у ОСОБА_7 на час проведення судово-медичної експертизи. Не співпадає в механізмі виникнення тілесних ушкоджень в ділянці правого та лівого плеча. Внаслідок дій, які продемонстрував ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту могли виникнути тілесні ушкодження в ділянці шиї та грудної клітини (а.с. 69-77, 78-84 т. 1).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щодо механізму заподіяння ним 26 жовтня 2020 року тілесних ушкоджень ОСОБА_7 надав показання, що 26 жовтня 2020 року близько 22 години, коли ОСОБА_7 підвелася із-за столу та стояла обличчям до нього, то він підвівся і штовхнув її кулаком правої руки у ділянку лівого плеча, а потім штовхнув кулаком лівої руки у ділянку правого плече та ще один раз штовхнув кулаком у груди. ОСОБА_7 після його удару похитнулася, але продовжувала стояти. Тоді він, стоячи напроти ОСОБА_7 , через журнальний столик протягнув до неї праву руку, схопив правою рукою за шию, тримаючи 3-4 секунди, а можливо навіть менше - 1-2 секунди, та, тримаючи за шию, примусово посадив ОСОБА_7 на м`який куточок, що стояв позаду неї. Більше фізичну силу він до ОСОБА_7 не застосовував.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 19 листопада 1983 року (а.с. 90 т. 1, а.с. 8 т. 3)

Як вбачається з висновку експерта № 322 від 30 листопада 2020 року на час вчинення злочину ОСОБА_3 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розгляду психічної діяльності, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_3 будь-яким психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. В момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_3 не перебував у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність (поведінку) (а.с. 85-89 т. 1).

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України відповідальність за вказаною нормою закону настає за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Як орієнтує Пленум Верховного Суду України п. 22 своєї постанови «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2, визначальним при відмежуванні умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 221/6129/17, від 22 березня 2021 року у справі № 428/11944/19, також неодноразово зазначав, що визначальним при відмежуванні умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої мети. Мета є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_7 були чоловіком і дружиною, проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Між ними не було неприязних відносин та 26 жовтня 2020 року до 21 години вони не сварилися.

26 жовтня 2020 року близько 22 години конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник раптово, на побутовому грунті, внаслідок того, що ОСОБА_7 стала ображати ОСОБА_3 та кричати на нього.

ОСОБА_3 під час нанесення ударів ОСОБА_7 та здавлюванні її шиї, жодних предметів не застосовував. Здавив шию потерпілої ОСОБА_7 рукою лише один раз та тримав декілька секунд, а потім відпустив.

Після того як ОСОБА_3 здавив шию ОСОБА_7 , вона продовжувала сваритися, а потім пішла до кімнати, в якій відпочивав ОСОБА_3 , і також лягла відпочивати.

Виявивши 27 жовтня 2020 року близько 02 години, що його дружина важко дихає, ОСОБА_3 вжив заходів щодо надання ОСОБА_7 медичної допомоги.

Показання обвинуваченого про те, що через стан здоров`я ОСОБА_7 їй 27 жовтня 2020 року близько 03 години була викликана екстрена (швидка) медична допомога підтверджується також показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , яка як лікар станції екстреної (швидкої) медичної допомоги КНП СОР «Сумський обласний центр екстреної (швидкої) медичної допомоги та медицини катастроф» виїздила на виклик до ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 також викликав до ОСОБА_7 сімейного лікаря, здійснював лікування дружини. Вказані факти підтверджуються показаннями як потерпілого ОСОБА_6 , так і свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

З наведеного слідує, що умислом ОСОБА_3 , який схопив свою дружину ОСОБА_7 рукою за шию, розуміючи при цьому, що шия є життєво важливою ділянкою тіла людини, стиснув шию та тримав декілька секунд, охоплювалося заподіяння їй тілесних ушкоджень, але з огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , який самостійно припинив свої протиправні дії, після вчинення злочину викликав екстрену (швидку) медичну допомогу, вживав заходів для надання ОСОБА_7 медичної допомоги, а також суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не мав прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_7 .

Лише ті обставини, що ОСОБА_3 здавив життєво важливу ділянку тіла людини - шию, а також, що раніше між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 виникали конфлікти та останній іноді застосовував до ОСОБА_7 фізичну силу, не можуть беззаперечно свідчити про наявність умислу у ОСОБА_3 на позбавлення життя дружини.

В судовому засіданні об`єктивно не встановлено, що обвинувачений, здавивши рукою шию ОСОБА_7 бажав настання лише одного конкретного результату - смерті ОСОБА_7 , а показання ОСОБА_3 про те, що він не бажав настання смерті ОСОБА_7 не спростовані сукупністю досліджених доказів.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються як локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, так і зміст та характер інтелектуального та вольового критеріїв вини, які обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до вказаних наслідків (постанова Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 720/1633/16-к.).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що при належній медичній допомозі смерть ОСОБА_7 не настала б, не спростовують наявності в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки згідно висновку експерта № 193 від 07 грудня 2020 року, смерть ОСОБА_7 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом, а наявні у неї синці по передній поверхні шиї у верхній з переходом в середню третину, у проекції тіла нижньої щелепи зліва; крововиливи у проекції щитоподібного хряща червоного кольору зліва та справа; крововиливи на задній стінці глотки, які виникли від дії тупих предметів з обмеженою травмуюсчою поверхнею близько 12-14 годин до часу смерті, по небезпесності для життя мають ознаки тяжких та в комплексі перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Крім того відповідно до п. 2.1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України

від 17 січня 1995 року № 6, небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії тяжких злочинів. З об`єктивної строни вказаний злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні - тяжкі тілесні ушкодження, похідні - смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у прямому причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечних діянням. Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується двома формами вини: умислом (прямим або непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи надбалістю) щодо настання смерті потерпілого (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у спрааві № 688/1271/21).

У даному випадку об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вчиненого ОСОБА_3 утворюють:

1) діяння (дії) ОСОБА_3 у вигляді здавлення рукою шиї потерпілої ОСОБА_7 : за висновком експерта № 193 від 07 грудня 2020 року тілесні ушкодження у ділянці шиї ОСОБА_7 виникли внаслідок здавлення рукою правої та лівої бокової поверхні шиї у переднє задньому напрямку;

2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_7 , що встановлено висновком експерта № 193 від 07 грудня 2020 року;

3) причинний зв`язок між зазначеними діями та наслідками, що також підтверджується висновком експерта № 193 від 07 грудня 2020 року: смерть ОСОБА_7 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом.

Що стосується суб`єктивної сторони злочину, то в судовому засіданні ОСОБА_3 надав показання, що він не мав наміру заподіяти ОСОБА_7 саме тяжкі тілесні ушкодження, а також заподіяти смерть потерпілій, про що свідчать як його взаємини з ОСОБА_7 , що передували події, спосіб вчинення злочину, а також подальші дії щодо надання ОСОБА_7 медичної допомоги.

В той же час ОСОБА_3 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої. Водночас, цілеспрямовано здавлюючи шию ОСОБА_7 , обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) ним фактично буде заподіяно потерпілій. Тобто в даному випадку ОСОБА_3 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість вказаної шкоди.

Щодо заподіяня смерті ОСОБА_7 , то в діях ОСОБА_3 має місце необережна форма вини у вигляді кримінально протиправної недбалості.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Щодо клопотання потерпілого про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 119 КК України, то суд враховує, що розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами вказаних злочинів.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у ухвалі від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15, якщо, цілеспрямовано наносячи удари, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіянння тяжких тілесних ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча винна особа і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його, але повиненна була і могла передбачити, що внаслідок злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, дії обвинуваченого носили активний характер, а тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_7 , були безпосереднім наслідком дій ОСОБА_3 - здавлення рукою шиї потерпілої.

Проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки природа його діянь, спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що він діяв необережно стосовно як стосовно самого діяння, так і його наслідків.

Таким чином вина ОСОБА_3 повністю доведена та своїми діями він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить: вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, характер і спосіб його вчинення, наслідки дій обвинуваченого, які призвели до смерті ОСОБА_7 , враховуючи те, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише у разі призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

В той же час, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а також, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с. 94 т. 1), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 91 т. 1), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 93 т. 1), є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії (а.с. 147 т. 1), виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу, характеру вчинених обвинуваченим дій, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання, виходячи з нижньої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України

Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченого, підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_3 покарання суд не вбачає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 з 30 жовтня 2020 року перебуває під вартою (а.с. 20-22 т. 1).

Суд погоджується з думкою прокурора, що до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_3 слід залишити у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, з урахуванням того, що йому за вчинення злочину призначене покарання у виді позбавлення волі, що, в свою чергу, вказує на існування певної ймовірності того, що ОСОБА_3 з метою уникнення покарання може вдатися да відповідних дій щодо переховування від суду, продовжує мати місце і на даний час.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 заявлений не був.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні (а.с. 50 т. 1) слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 373-376 КПК України , -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування ОСОБА_3 покарання рахувати з 30 жовтня 2020 року - з часу його затримання.

Речові докази у кримінальному провадженні: жіночу кофту, яка поміщена до пакета № 1; спортивні штани, поміщені до пакета № 2; спортивну кофту, поміщену до пакета № 3, які належали ОСОБА_7 , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право, відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1