Справа № 344/9580/23
Провадження № 1-кс/344/3753/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , що погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001357 від 06.04.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , звернувся з клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що в 2018 році у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на заволодіння чужим майно шляхом обману та використання незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

З цією метою, ОСОБА_4 одержав в АТ «Ощадбанк» банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , що є продуктом «Prepaid» (не персоніфікованою платіжною карткою) та 24.05.2018 активував її у відділенні вищевказаної банківської установи за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 11, використавши при цьому свій номер телефону оператора мобільного зв`язку ТОВ «ВФ Україна» НОМЕР_2 .

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_4 , створив сторінку в соціальній мережі «facebook» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на якій розмістив завідомо підроблену публікацію про збір коштів на лікування важкохворої дитини, до якої вніс дані про свою банківську платіжну картку № НОМЕР_1 .

В подальшому, 25.05.2018 ОСОБА_8 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 , добровільно перерахував на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 600 грн.

Надалі, 17.07.2018 ОСОБА_9 , будучи введеною в оману ОСОБА_4 , добровільно перерахувала на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 200 грн.

У такий спосіб, ОСОБА_4 своїми протиправними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, завдав збитків потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на загальну суму 800 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , 23.

Причетність ОСОБА_4 до інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 ., протоколами огляду речей та документів, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання позбавлення волі від трьох до восьми років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі та він усвідомлює про можливу неминучість покарання за вчинення такого злочину.

Враховуючи вищенаведений ризик, тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, не можливе.

Застосування запобіжного у вигляді особистої поруки не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки до органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також не можливо, оскільки він не працює, не має постійного джерела доходів та власних коштів, відсутності особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є недоцільним, оскільки останній будучи уродженцем м. Радехів Львівської області, а проживаючим у АДРЕСА_1 .

Відповідно до рапортів оперуповноваженого відділу кримінальної поліції, Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській ОСОБА_11 в ході виконання доручення на встановлення місця перебування ОСОБА_4 за місцем проживання останнього не виявлено, оскільки двері ніхто не відчинив.

При усному опитуванні сусідів останні категорично відмовились надавати пояснення в письмовій формі, однак усно повідомили, що ОСОБА_4 уже тривалий час не бачили за місцем проживання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив клопотання задоволити. Зазначив, що у випадку якщо слідчий суддя дійде до переконання застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, вважає за можливе визначити у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Додав, що першочергово по дану кримінальному провадженні, сторона обвинувачення зверталась із запобіжним заходом про застосування домашнього арешту, однак підозрюваний ухилявся від явки до слідчого судді. Відтак, його було оголошено у розшук.

Слідчий підтримав клопотання.

Захисник у судовому засіданні просила задоволити частково клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та визначити її підзахисному заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка є помірною для підозрюваного.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника. Додатково вказав, що на даний офіційно не працює, хворіє ( діагноз цукровий діабет), займається ремонтом комп`ютерної техніки, середньомісячний заробіток становить близько 30 000 грн. Має на утриманні дитину ОСОБА_12 , 2014 року народження, сам займається його вихованням вже три роки, оскільки мати дитину покинула. Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Житло винаймає. Щиро кається та має намір відшкодувати збитки потерпілим. Йому було відомо про дане кримінальне провадження та необхідність явки до слідчого, однак через страх у загрозі покарання, а потім наявність на утриманні дитини, він з`являвся до слідчого.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В провадженні слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001357 від 06.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Відповідно до рапорту від 29.05.2023 №8438/108/46/01-2023, в провадженні ВКП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває оперативно-розшукова справа "Розшук" №313/33/2018 від 29.10.2018, заведена відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, кримінальне провадження №0001357.

Відповідно до листа Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 29.05.2023 №1357/108/46/01/2023, повідомлено, що по системі "Аркан" в період з 01.01.2019 по 29.05.2023 інформація відносно перетину державного кордону ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Ухвалою слідчого судді від 29.05.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.09.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично затримано 08.09.2023 о 23 год. 55 хв. в приміщенні службового кабінету №36 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області за адресою: м. Яворів, вул. Франка, 16.

Строк досудового розслідування кримінального провадження № 0001357 від 06.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції чинної до 11.08.2023) завершується 21 жовтня 2023 року.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів, які містяться в письмовій заяві ОСОБА_14 від 20.03.2018, протоколі допиту потерпілої ОСОБА_10 від 20.09.2018, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_8 від 02.08.2018.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Так, слідчий суддя дійшла висновку, що підозрюваний може продовжити злочину діяльність, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як ухилявся від явки до органу слідства, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України, що зумовлено фактично корисливими мотивами; підозрюваний не обирає можливості знайти для себе постійне законне джерело доходу.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (п.34 рішення у справі «Сельчук проти Туреччини» від 10 січня 2006 року, заява № 21768/02; п.9 рішення від 10 листопада 1969 року у справі «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, наявність вищої освіти, неодружений, стан здоров`я ( хворіє, діагноз - цукровий діабет, зі), те, що самостійно виховує сина, ОСОБА_12 , 2014 року народження; відсутність офіційного місця роботи; займається ремонтом комп`ютерної техніки, середньомісячний заробіток становить близько 30 000 грн ( зі слів), а також те, що раніше зазнавався криміналньому переслідуванню ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ст. 70, ч.5 ст.71 КК України; судимість погашена.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінального правопорушення (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Враховуючи вище зазначені ризики, особу підозрюваного і наявність обґрунтованої підозри, те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України; враховуючи, що близько 5 років з моменту оголошення підозри підозрюваний переховувався від слідства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , а інкриміноване кримінальне правопорушення, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 жовтня 2023 року включно, з урахуванням строку досудового розслідування, з визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 жовтня 2023 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк тримання під вартою рахувати з 08 вересня 2023 року.

Визначити заставу в межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 21 жовтня 2023 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування:

1) не відлучатися з місця постійного проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, перебування;

3) утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали до 21 жовтня 2023 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_15 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2023 року.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1