УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 705/104/19

провадження № 51-4359ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 червня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001228 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Залаєвське Джанкойського району Автономної Республіки Крим, жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжного заходу, речових доказів та арешту майна, відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_4 07 листопада 2021 року приблизно о 15:40, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в житловому будинку за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) на ґрунті тривалих неприязних відносин із своїм співмешканцем ОСОБА_6 , під час чергового конфлікту, з метою протиправного позбавлення життя останнього, діючи умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та хоча не бажаючи, однак допускаючи їх настання, нанесла кухонним ножем, два удари в спину ОСОБА_6 справа, чим спричинила тілесні ушкодження у виді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки справа, з ушкодженням нижньої долі правої легені з зовнішньою та внутрішньою кровотечею (двостороннім гемотораксом), що в своєму перебігу ускладнилися розвитком геморагічного шоку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких ОСОБА_6 помер на місці події.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 01 червня 2023 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 червня 2023 року, визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та пом`якшити покарання.

На обґрунтування своїх вимог зазначає про ненадання достатньої оцінки показанням обвинуваченої в частині того, що коли ОСОБА_6 почав виходити з кухні, вона злякалася, що він візьме якийсь предмет та повернеться для продовження нанесення їй тілесних ушкоджень, а тому була змушена нанести несильний удар ножем в ділянку спини для того, щоб він надав їй можливість вибігти з будинку. Вказані діяння засуджена вчинила після протиправних дій зі сторони ОСОБА_6 . Зазначене, на переконання касатора, свідчить, що ОСОБА_4 не лише не бажала смерті, але й не передбачала можливості її настання від ударів.

Звертає увагу касатор і на показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що коли ОСОБА_6 помер, то засуджена не вірила у це.

Послідовність вчинків ОСОБА_4 , а саме повідомлення сусідів про подію, виклик швидкої, перебування на місці події, на переконання захисника, достовірно вказують про відсутність прямого чи непрямого умислу в засудженої на вчинення вбивства.

Крім того, касатор зазначає, що призначене ОСОБА_4 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, оскільки не було враховано встановлені в судовому засіданні факти, а саме: засуджена намагалася надати медичну допомогу ОСОБА_6 та те, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання. Ці обставини, як стверджує захисник, необхідно врахувати, як такі, що пом`якшують покарання.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Водночас під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Так, під час судового розгляду засуджена свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, визнала частково, а саме не заперечувала факт заподіяння ножем тілесного ушкодження ОСОБА_6 . Водночас ОСОБА_4 заперечила наявність у неї умислу на спричинення смерті потерпілому, оскільки, захищаючись, хотіла спричинити лише тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_4 пояснила, зокрема, що 07 листопада 2021 року ОСОБА_6 штовхнув її після того, як вона зробила йому зауваження, бо він сидів за столом і пив вино, потім штовхнув ще два рази у груди і вона вдарилася головою об стіну. Далі ОСОБА_6 узяв стілець, хотів її ударити, але вона підставила руку. Як з`явився в її руках ніж, не пам`ятає. Також повідомила, що вона нанесла удар, коли потерпілий виходив з кухні до кімнати, повернувшись до неї спиною, другого удару не пам`ятає. Після цього пішла до сусідки, повідомила, що ударила потерпілого ножем і просила викликати швидку та поліцію.

Суд першої інстанції, спростовуючи позицію захисту щодо відсутності в діях засудженої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, правильно зауважив таке.

Для розмежування умисного вбивства і умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть, необхідно встановити ставлення винного до наслідку у вигляді смерті. До того ж потрібно враховувати те, що винний може вчинити умисне вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом.

Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, то має місце вчинення відповідних діянь з непрямим умислом. У разі вчинення діяння із непрямим умислом, особа хоча і не бажає настання суспільно небезпечних наслідків, однак припускає їх настання.

Водночас з огляду на обставини цього провадження, а саме спричинення двох ножових проникаючих ударів у грудну клітку справа, що призвело до пошкодження життєво важливого органу - правої легені, свідчить про безпосередню загрозу настання наслідку у виді смерті людини. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність в обвинуваченої умислу на спричинення смерті потерпілому.

Суд першої інстанції з огляду на удар ножем у життєво важливий орган, поведінку ОСОБА_4 після вчинення злочину дійшов аргументованого висновку, що засуджена діяла з непрямим умислом на спричинення смерті потерпілому.

Крім того, місцевий суд врахував і ті обставини, що ОСОБА_4 під час допиту у судовому засіданні підтвердила, що на час нанесення потерпілому ножового поранення конфлікт між ними був завершений, оскільки ОСОБА_6 вийшов з кухні до кімнати, у зв`язку з чим не було необхідності захищатися шляхом нанесення удару в спину потерпілого саме ножем і саме в згадану вище ділянку тіла.

Також міськрайонний суд зауважив, що поведінка засудженої після вчинення кримінального правопорушення свідчить про дієве каяття, жаль з приводу вчиненого, проте не вказує на відсутність у неї умислу на вбивство, а тому й не спростовує правильності кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 115 КК.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, серед іншого оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та кваліфікацію її дій як умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог процесуального закону і вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій заявляв вимогу про перекваліфікацію дій ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК та із застосуванням ст. 69 КК просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Черкаський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Своє рішення суд апеляційної інстанції аргументував тим, що згідно з фактичними обставинами кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 нанесла ОСОБА_6 два удари в спину справа, в результаті чого спричинила йому тілесні ушкодження у виді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки справа, з ушкодженням життєво важливого органу - нижньої долі правої легені з зовнішньою та внутрішньою кровотечею (двостороннім гемотораксом), що в своєму перебігу ускладнилися розвитком геморагічного шоку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, від яких ОСОБА_6 помер на місці події. Вказаний факт не заперечувався ні самою обвинуваченою, ні її захисником.

Крім того, встановлені судом обставини дали суду підстави стверджувати, що на ґрунті конфлікту між ОСОБА_4 та її співмешканцем у засудженої з`явилося бажання нанести ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а потім і заподіяти смерть.

До того ж, апеляційний суд зауважив, що ОСОБА_4 повністю усвідомлювала, що, коли ОСОБА_6 повернувшися до неї спиною, виходив з кухні до кімнати, спричинення нею двох ножових проникаючих ударів у грудну клітку справа, свідчить про безпосередню загрозу настання наслідку у виді смерті людини, у зв`язку з цим доводи захисника про те, що засуджена не мала умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, тобто не бажала настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті від вчиненого нею діяння, визнані такими, що не є слушними, через те що спростовуються матеріалами провадження.

Урахувавши зазначене вище, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у обвинуваченої умислу саме на спричинення смерті потерпілому, оскільки удари ножем у життєво важливий орган, поведінка засудженої після вчинення злочину, дають підстави зробити висновок, що вона діяла з непрямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, а тому доводи апеляційної скарги захисника про перекваліфікацію дій ОСОБА_4 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у тому, що обвинувачена не мала умислу на спричинення смерті ОСОБА_6 , не підлягають до задоволення.

Перевірив Черкаський апеляційний суд і доводи апелянта щодо наявності підстав для пом`якшення покарання та визнав їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого й ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким; те, що умисними діями обвинувачена спричинила смерть ОСОБА_6 , тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей; непоправні наслідки вчиненого; особу ОСОБА_4 , яка на підставі ст. 89 КК судимості не має, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями, після чого стає неврівноваженою, агресивною; наявність обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; та обставин, що його пом`якшують - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Урахувавши зазначені вище обставини, апеляційний суд указав, що призначене місцевим судом покарання ОСОБА_4 є справедливим та таким, що відповідає санкції ч. 1 ст. 115 КК, визначеним ближче до нижньої її межі, та є достатнім для виправлення обвинуваченої й попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про безпідставність тверджень сторони захисту щодо наявності обставини, що пом`якшує покарання - намагання надати медичну допомогу потерпілому, у зв`язку з тим, що така обставина не підтверджена матеріалами провадження.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. У ній перевірено всі доводи та наведено мотиви, з яких виходив суд, постановляючи її, та положення закону, якими він керувався.

Таким чином, доводи захисника в касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3