ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/991/23 Номер провадження 11-сс/814/500/23Головуючий у 1-й інстанції с. ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №00000423 від 15.02.2023.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя вказав, що вразі вилучення майна у особи, яка не має статусу сторони кримінального провадження, зокрема підозрюваного, ця особа щодо вилученого майна має статус третьої особи, яка має права та обов`язки, передбачені КПК України, для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, а отже із даним клопотанням про арешт майна третьої особи може звернутися лише прокурор.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22.02.2023 та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт з забороною права на відчуження та розпоряджання на майно, а саме: транспортний засіб «Toyota Camry» 55, номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , синього кольору, 2017 р.в., державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Вказує, що вразі встановлення, що клопотання подане не відповідно до вимог КПК України, а саме клопотання повинне бути подане прокурором, оскільки в провадженні наявна третя сторона, щодо майна якої вирішується питання про арешт відповідно до ст.64-2 КПК України, то суд повинен був повернути клопотання для усунення недоліків.

Зазначає, що слідчий суддя не наклав арешт на транспортний засіб, хоча в кримінальному провадженні призначена товарознавча експертиза, а в подальшому буде призначена почеркознавча експертиза підпису потерпілої, який міститься в документах щодо продажу автомобіля.

Потерпіла ОСОБА_10 , представники потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також представник власника майна ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора ОСОБА_6 , представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

Положеннями ч. 4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчим суддею при винесенні рішення було не в повній мірі враховано наведені положення КПК України та практики Європейського Суду.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що в провадженні Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000423 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області надійшла письмова заява від ОСОБА_10 , про те, що 14.02.2023 року невстановлена особа, таємно, заволоділа її транспортним засобом марки «Toyota Camry» 55, 2017 р.в.. д. н. з. НОМЕР_3 , сума матеріального збитку встановлюється.

15.02.2023 постановою слідчого транспортний засіб «Toyota Camry» 55, 2017 р.в.., д. н. з. НОМЕР_3 , оголошено у розшук. 16.02.2023 допитана в якості потерпілої ОСОБА_10 , дала наступні свідчення, що з 19 листопада 2015 року вона почала спільно проживати в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 . Вони з ОСОБА_9 вели спільний побут та проживали разом. Продавши свій автомобіль Тойота Авенсіс, 08.04.2021 р.в., нею було придбано автомобіль марки Toyota Camry 55, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 за суму 19 000 доларів США. В цей час ОСОБА_9 також був власником свого автомобіля Марседес Бенц С600, який він продав в 2022 році. Здебільшого автомобілем користувалась вона особисто, однак інколи ОСОБА_9 також міг використовувати її автомобіль, будь-яких обмежень щодо цього у нього не було.

20 листопада 2023 року ОСОБА_9 звільнився з посади фахівця Кременчуцького РТЦК ТАС та згодом в їх відносинах почали виникати певні труднощі, які супроводжувались сварками.

15.02.2023 ОСОБА_10 звернулась до свого адвоката по своїм особистим справам та в ході бесіди розповіла про свої відносини з ОСОБА_9 та участь автомобіля в даних відносинах. Використовуючи застосунок Дія, вона виявила, що вже не являється власником транспортного засобу Тоуоtа Саmгу 55, 2017 р.в.. д.н.з. НОМЕР_3 , яким саме чином так трапилось вона не знає, будь яких договорів купівлі-продажу не складала, автомобіль продавати не збиралась.

Також, використовуючи мобільний застосунок «Автономера» вона ввела номерний знак свого автомобіля, звідки дізналась, що 28.01.2023 її автомобіль Тоуоtа Саmгу 55, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 було перереєстровано в ТСЦ 5348 м Горішні Плавні. Використовуючи послугу сервісного центру - «Кабінет водія», через офіційний запит було встановлено, що 28.01.2023 на ОСОБА_9 було зареєстровано автомобіль Toyota Camry 55, 2017 р.в. д н з НОМЕР_2 , таким чином вона зрозуміла, що невідомим для неї чином ОСОБА_9 з метою заволодіння транспортним засобом підробив документи та викрав її авто.

Цього ж дня, ОСОБА_10 оглянула своє приміщення та виявила відсутність документів на квартиру та договору купівлі-продажу автомобіля Тоуоtа Саmгу 55, свідоцтва про його реєстрацію. Місце перебування її автомобіля з документами та ОСОБА_9 їй було не відомо.

16.02.2023 отримано інформацію на запит від ТСЦ №5347 та копії документів, на підставі яких було здійснено перереєстрацію транспортного засобу.

17.02.2023 під час здійснення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 38, на території паркувального майданчику, було виявлено та вилучено автомобіль марки «Тоуоtа Саmгу» 55, 2017 р.в., номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який було вилучено та поміщено на зберігання до Кременчуцького РУН ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, 6.

18.02.2023 автомобіль марки «Тоуоtа Саmгу» 55, 2017 р.в., номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , винесено постанову про визнання в якості речового доказу по кримінальному провадженню.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , власником транспортного засобу є ОСОБА_9 .

18 лютого 2023 року старший слідчий Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_14 за погодженням прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області про накладення арешту на вилучений 17.02.2023, в ході проведення огляду місця події, автомобіль марки «Toyota Camry»55, номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , синього кольору, 2017 р.в., державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , мотивуючи клопотання тим, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст.167 КПК України, а тому накладення арешту необхідне для забезпечення ряду необхідних слідчих дій та відповідних експертиз.

20.02.2023 слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого про проведення огляду у кримінальному провадженні № 0000423 від 15.02.2023, оскільки вважає, що вказана слідча дія була проведена в порушення вимог ст.233 КПК України, а саме не була пов`язана із невідкладними випадками, таких як врятування майна, про що зазначав слідчий.

22.02.2023 слідчий судді відмовив в задоволенні клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні вказавши, що оскільки ОСОБА_9 не має статусу підозрюваної особи, слідчий був позбавлений можливості звертатися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна вилученого у третьої особи.

Колегія суддів з цим не погоджується, оскільки під час апеляційного перегляду було встановлено наявність мети арешту майна, вилученого під час проведення огляду місця події 17.02.2023, а саме: збереження речових доказів для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження,

Колегія суддів бере до уваги, що потерпіла ОСОБА_10 написала заяву слідчому ОСОБА_8 , що вона не має претензій до ОСОБА_9 та разом з цим враховує і пояснення, надані прокуророром ОСОБА_6 в апеляційній інстанції, що на даний час проведена почеркознавча експертиза у кримінальному провадженні, яка підтвердила, що підпис, який міститься в документах продажу автомобіля потерпілій ОСОБА_10 не належить.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вилучене майно, як самостійно, так і в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами має суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладених вище обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора -задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого про арешт майна в даному кримінальному провадженні, оскільки під час апеляційного перегляду було доведено необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Camry»55, номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , синього кольору, 2017 р.в., державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , вилученого 17.02.2023 в ході огляду місця події з метою забезпечення його збереження, оскільки постановою слідчого від 18.02.2023 його визнано речовим доказом, як це передбачено ст.98 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 409 та ст.422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №00000423 від 15.02.2023 задовольнити та накласти арешт на майно, з забороною права на відчуження, та розпорядження, вилучене 17.02.2023 під час проведення огляду місця події, а саме: транспортний засіб «Toyota Camry» 55, номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , синього кольору, 2017 р.в., державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4