ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1807/23 (1-кс/953/3134/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/628/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваної - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000698 від 13.03.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування на 42 дні, тобто до 13.06.2023 року включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просила ухвалу слідчого судді суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилалася на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є недоведеними. Вважає, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 є необґрунтованою. Вважає, що немає доказів того, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить досягнення цілей досудового розслідування. Також захисник оспорює саме ту кваліфікацію кримінального правопорушення, яка інкримінується підозрюваній.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що Харківським РУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000698 від 13.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

13.03.2023 року ОСОБА_7 затримана в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня їй вручене письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

14.03.2023 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

25.04.2023 року керівником Київської окружної прокуратури м. Харкова строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжений до 3-х місяців, тобто до 13.06.2023 року.

28 квітня 2023 року слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обґрунтовуючи це тим, що в ході досудового розслідування було зібрано достатньо об`єктивних фактичних відомостей, які вказують на факт скоєння ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що свідчить про обґрунтованість підозри. Вказувала, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 не зменшились, тобто на теперішній час існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважала, що забезпечити належну поведінку підозрюваної та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції встановив доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтованість підозри, яка була вручена ОСОБА_7 Встановив, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваної з метою забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваної переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що обумовлюється суворістю передбаченого покарання; також ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вона офіційно не працевлаштована, а отже не має законних джерел отримання заробітку, не має міцних соціальних зв`язків, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, впливати на потерпілого чи свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судима, офіційно не працевлаштована, незаміжня, не має зареєстрованого місця проживання.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вона офіційно не працевлаштована, а отже не має законних джерел отримання заробітку, не має міцних соціальних зв`язків.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченій, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваної та обставин кримінального провадження, які слідчий вважав доведеними.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Твердження захисника на не вірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 органом досудового розслідування, колегія суддів розцінює як передчасні, оскільки на цій стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглядати ці питання, оскільки ці обставини перевіряються під час судового розгляду.

Поряд з цим, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості оскаржити підозру, яка була пред`явлена ОСОБА_7 , в порядку, визначеному п.10 ч.1 ст. 303 КПК України.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді