31.05.2023 Справа № 756/3849/18
№ 1-кп/756/162/23
№ 756/3849/18
В И Р О К

іменем України

31 травня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із вищою освітою, офіційно працевлаштованого продавцем-консультантом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

15 квітня 2017 року, близько 18 год. 15 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Polo», білого кольору, реєстраційний номер (надалі - р.н.) НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської, з сторони просп. Степана Бандери в напрямку вул. Лугової, що у м. Києві, порушив пункти 1.5, 2.3.б, 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР України), а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав здійснювати маневр перестроювання праворуч не надавши при цьому перевагу в русі транспортному засобу, який рухався у попутному з ним напрямку по смузі, на яку ОСОБА_6 мав намір перестроїтися, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha», моделі «MT-09», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла марки «Yamaha», моделі «MT-09», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що 15.04.2017 керував автомобілем марки «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 по вул. Богатирській у м. Києві. Рухався по лівій смузі проїзної частини. Після світлофора, на шляхопроводі, що на вул. Богатирській з`явилась третя смуга руху, яка призначена для з`їзду на просп. Оболонський.

У суміжній смузі справа на автомобілі «Volkswagen Scirocco» рухався його знайомий, випередивши якого, ОСОБА_6 увімкнув правий сигнал повороту, пересвідчився у безпечності маневру та перелаштувався в центральну смугу руху. Після цього, виконуючи такі ж дії, ОСОБА_6 почав перестроювання у крайню праву смугу, яка була призначена для з`їзду на просп. Оболонський. У цей момент, потерпілий ОСОБА_4 керуючи мотоциклом «Yamaha» на значній швидкості допустив зіткнення в задню частину його автомобіля.

ОСОБА_6 вважає, що якби потерпілий ОСОБА_4 не перевищив би швидкість, дорожньо-транспортної пригоди не сталося б. Сам він правила дорожнього руху не порушував, однак вважає, що здійснив різкий маневр під час перелаштування між смугами руху.

Цивільний позов потерпілого, ОСОБА_6 не визнає, оскільки вжу відшкодував ОСОБА_4 50 000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 15.04.2017 керував мотоциклом «Yamaha», р.н. НОМЕР_2 по вул. Богатирській у м. Києві. Рухався у правій смузі проїзної частини зі швидкістю близько 30 км/год.

У суміжній смузі зліва рухався автомобіль «Volkswagen Scirocco». Після того, як ОСОБА_4 випередив вказаний автомобіль та пересвідчився, що центральна смуга вільна та жоден автомобіль не повертає праворуч, почав прискорюватись для перелаштування. Однак, несподівано, з лівої смуги, через центральну, в праву смугу різко перелаштовувався автомобіль «Volkswagen Polo» під керуванням ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 побачив автомобіль «Volkswagen Polo» коли до нього було близько 20 метрів. Загальмувати та уникнути зіткнення йому не вдалося.

Потерпілий вказав, що ОСОБА_6 відшкодував йому 50 000 гривень за шкоду здоров`ю, моральну шкоду та частково за матеріальну шкоду.

Як убачається зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, 15 квітня 2017 року о 18 год. 15 хв. працівниками поліції на вул. Богатирській поблизу з`їзду на просп. Оболонський, що у м. Києві зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля марки «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та мотоцикла марки «Yamaha», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Із вказаної схеми, яка підписана ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , убачається, що проїзна частина ділянки дороги де сталось зіткнення має три смуги для руху (ліва, центральна та права). Зіткенення автомобіля та мотоцикла сталося в правій смузі руху поблизу електроопори № 32 (том № 2 а.с. 42).

З протоколу огляду речей і документів від 09.03.2018 убачається, що під час досудового розслідування слідчим було проведено огляд оптичного диску, який добровільно наданий ОСОБА_8 , на якому міститься відеозапис дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла марки «Yamaha», р.н. НОМЕР_2 , що відбулася по вул. Богатирській у м. Києві. Вказаний оптичний диск постановою слідчого від 09.03.2018 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0011944.

Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із вказаним відеозаписом.

Із відеозапису під назвою «4V0N8uewKgUB», убачається наступне.

По проїзній частині вул. Богатирської, зі сторони просп. Степана Бандери в напрямку вул. Лугової, що у м. Києві в лівій смузі рухається автомобіль «Volkswagen», білого кольору, р.н. НОМЕР_1 . У центральній смузі рухається автомобіль «Volkswagen Scirocco», р.н. « НОМЕР_3 », якого випереджає мотоцикл «Yamaha», що рухається у правій смузі. У подальшому, автомобіль «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 вмикає правий сигнал повороту та здійснює різке зміщення через центральну смугу в праву смугу руху в сторону з`їзду з вул. Богатирської на просп. Оболонський. У цей же час, у правій смузі рухався мотоцикл «Yamaha», який хоч і почав гальмувати намагаючись уникнути зіткнення, однак зупинитись не зміг, внаслідок непередбачувано різкого маневру автомобіля «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 . Сталося зіткнення транспортних засобів (том № 2 а.с. 57, 58, 59-61).

Із висновку автотехнічної експертизи від 19.03.2018 № 12-1/522 убачається, що в дорожній ситуації, яка була предметом дослідження експерта, останнім зроблені наступні висновки:

- в діях водія автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1, 10.3 ПДР України;

- в діях водія мотоцикла «Yamaha MT-09», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам пунктів: 10.1, 10.3 ПДР України (том № 2 а.с. 62-72).

Згідно з висновками експерта від 06.02.2018 № 196/е та від 14.03.2018 № 371/е дані, що містяться у наданій медичній документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 15.04.2017 у ОСОБА_4 були виявлені такі тілесні ушкодження:

-закрита травма грудної клітки та живота: переломи 6, 7 ребер зліва (зі зміщенням уламків); підкапсульна гематома нижнього полюсу лівої нирки.

Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а саме переломи 6-7 ребер, за тривалістю розладу здоров`я, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що тілесне ушкодження утворилися у строк, вказаного терміну, тобто 15.04.2017 за рахунок ударної дії твердих предметів, внаслідок ммотоциклетної травми - травма водія мотоцикла, який рухався, під час зіткнення з перешкодою (іншим транспортним засобом).

При цьому, експерт утримався від визначення ступеню тяжкості діагнозу «розрив нижнього полюсу лівої нирки», оскільки, дані проведених інструментальних досліджень не дають можливості оцінити стан паренхіми нирок, а тому відсутні об`єктивні відомості, які дозволяють стверджувати про обгрунтованість діагнозу, який було встановлено ОСОБА_4 під час звернення по медичну допомогу після подій 15.04.2017 (том № 2 а.с. 43-49, 50-56).

Судом також досліджено докази сторони захисту.

Так, з висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи та експертизи цифрового відеозапису № 136/04-2020 від 04.05.2020 убачається, що в дорожній ситуації, яка була предметом дослідження експерта ОСОБА_9 , останнім зроблені наступні висновки:

Перед зіткненням мотоцикл «Yamaha MT-09», д.н.з. НОМЕР_2 » рухався з швидкістю 115,2 км/год.

Автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , перед зіткненням, рухався з швидкістю 65,9 км/год та змінив смугу руху за 2,2 сек.

Водій мотоцикла «Yamaha MT-09», д.н.з. НОМЕР_2 » ОСОБА_4 , з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог пунтів 12.3, 12.4 ПДР України.

Водій «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог пунтів 10.1, 10.3 ПДР України.

В діях водія «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору, невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП не вбачається.

Дії водія мотоцикла «Yamaha MT-09», д.н.з. НОМЕР_2 » ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам пунктів 12.3, 12.4 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП (том № 2 а.с. 101-124).

Також, під час судового розгляду стороною захисту подано клопотання про визнання неналежними та недопустимими усіх доказів, які здобуті та складені слідчим ОСОБА_10 , а саме: висновків експертів № 196/е від 06.02.2018, № 371/е від 14.03.2018 та № 12-1/522 від 19.03.2018; постанови про визнання речовими доказами від 09.03.2018; протоколу огляду речей і документів від 09.03.2018 та диску з відеозаписом ДТП (том № 2 а.с. 151-154).

Неналежність та недопустимість вищевказаних доказів адвокат ОСОБА_7 мотивує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Таким чином, на думку захисника, слідчий ОСОБА_10 був неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій та не мав законних повноважень на збір доказів, а тому докази, які були отримані слідчим, у розумінні статей 86, 87 КПК України, є неналежними та недопустимими.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи вказані доводи захисту, щодо неналежності та недопустимості доказів, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом.

Слідчі (розшукові) дії, згідно ч. 1 ст. 223 КПК України, є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Як убачається з доручення про проведення досудового розслідування від 27.12.2017, заступник начальника Оболонського УП - начальник СВ ОСОБА_11 , відповідно до вимог статей 39, 214 КПК України, доручив старшому слідчому СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0011944 (том № 2 а.с. 148).

Водночас, 27.12.2017 заступник начальника Оболонського УП - начальник СВ ОСОБА_11 своєю постановою про створення слідчої групи та визначення старшого слідчої групи постановив створити слідчу групу та доручив провести досудове розслідування у кримінальному провадженні слідчим Оболонського УП ГУ НП у м. Києві: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (том № 2 а.с. 150).

Зважаючи на вищевказані процесуальні документи, суд приходить до висновку, що посилання адвоката на те, що слідчий ОСОБА_10 був неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій та не мав законних повноважень на збір доказів, є необґрунтованими.

Таким чином, підстав для визнання недопустими доказів, які були зібрані слідчим ОСОБА_10 , судом не встановлено.

З посиланнями адвоката на неналежність вказаних доказів, суд також не може погодитись, оскільки в ході їх дослідження, судом встановлено їх відповідність критеріям, які вказано у ст. 85 КПК України.

Окрім того, під час судового розгляду стороною обвинувачення наголошувалось на тому, що наданий стороною захисту висновок експерта № 136/04-2020 від 04.05.2020 є недопустими доказом, оскільки був отриманий всупереч порядку визначеному КПК України.

Оцінюючи вказані посилання, судом встановлено наступне.

Як уже зазначалось судом, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Тобто, на відміну від порядку залучення експерта під час досудового розслідування, призначення експертизи під час судового розгляду можливе лише судом за клопотанням сторін кримінального провадження, проте аж ніяк не самостійно сторонами кримінального провадження.

Відповідно до супровідного листа прокурора ОСОБА_3 від 26.03.2018, вказаної дати останнім направлено, а Оболонським районним судом м. Києва отримано обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України (том № 1 а.с. 1).

Натомість, як убачається з висновку експерта № 136/04-2020 від 04.05.2020, експертиза проведена за заявою адвоката ОСОБА_7 від 14.04.2020 про проведення судової автотехнічної експертизи та експертизи цифрового відеозапису.

Зважаючи на вищевикладене, суд визнає недопустимим доказом висновок експерта № 136/04-2020 від 04.05.2020, оскільки останній був отриманий всупереч порядку визначеному КПК України (ст. 332 КПК України).

Так, аналізуючи показання показання обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 , суд враховує, що показання останніх узгоджуються між собою лише в частині часу, місця та руху транспортних засобів по вул. Богатирській до зіткнення та відповідають відомостям, що зазначені у схемі дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він не порушував правил дорожнього руху, а причиною зіткнення стало перевищення швидкості ОСОБА_4 . Вказані показання обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_4 , які узгоджуються з письмовими доказами по справі, а саме відомостями, що містяться: у висновку автотехнічної експертизи від 19.03.2018 № 12-1/522; у висновках експерта від 06.02.2018 № 196/е та від 14.03.2018 № 371/е, а також відеозаписом зіткнення транспортних засобів.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, які наведено вище, можна покласти в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в судовому засіданні доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд зважає на таке.

Згідно зі ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом № 2617-VIІІ від 22.11.2018) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Ураховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло три роки, при цьому перебіг давності не зупинявся і не переривався, він підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Водночас, відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, як убачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі вищевказаного, ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненому злочині та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог потерпілого, суд ураховує наступне.

11.09.2019 потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (надалі - ПАТ «СК «ЮНІВЕС»), яким потерпілий просить: стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 16 509 грн 67 коп. (115 009 грн 67 коп. - матеріальний збиток; 1 500 грн - вартість проведення експертного автотехнічного дослідження); стягнути з ПАТ «СК «ЮНІВЕС» на його користь страхову виплату за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 100 000 грн (том № 1 а.с. 79-80).

31.01.2020 до суду подано відзив на вказану позовну заяву від представника цивільного відповідача ПАТ «СК «ЮНІВЕС» - ОСОБА_16 , яким останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки відсутні документи, які підтверджують настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_6 (том № 1 а.с. 105-106).

03.02.2020 стороною захисту подано відзив на позовну заяву потерпілого. Вказаним відзивом адвокат ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого, оскільки ОСОБА_6 добровільно відшкодував потерпілому 50 000 гривень, які включали в себе позовну вимогу про стягнення 16 509 грн 67 коп.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили задовольнити цивільний позов потерпілого в межах доведеності.

Потерпілий та його представник просили задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Представник цивільного відповідача до суду не з`явився, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся неодноразово та належним чином.

Суд, дослідивши матеріали заявленого цивільного позову, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2017 між ОСОБА_17 , 1954 року народження, якому на праві власності належить автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Polo», номерний знак НОМЕР_1 та ПАТ «СК «ЮНІВЕС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/3467087), яким встановлено страхову суму на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн.

Як було встановлено судом та вказано вище, 15.04.2017 ОСОБА_6 керуючи забезпечиним, згідно полісу № АК/3467087, транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Polo», білого кольору, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської, з сторони просп. Степана Бандери в напрямку вул. Лугової, що у м. Києві, порушив пункти 1.5, 2.3.б, 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha», моделі «MT-09», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Так, відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому вказаним законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Ураховуючи викладене, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрати, понесені ОСОБА_4 на ремон мотоцикла «Yamaha», моделі «MT-09», р.н. НОМЕР_2 у сумі 115 009 грн 67 коп., оскільки позивачем надані відповідні допустимі докази, які підтверджують розмір понесених витрат (том № 1 а.с. 81-94).

За наведених підстав, суд вважає, що з ПАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 гривень.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди в розмірі 16 509 грн 67 коп., суд зважає на наступне.

Як убачається з розписки ОСОБА_4 від 22.03.2018, останній отримав від ОСОБА_6 50 000 грн на виконання вимог угоди, яка була укладена 22.03.2018 (том № 1 а.с. 28).

Відповідно до угоди про примирення від 22.03.2018, підписантами засвідчено те, що ОСОБА_6 добровільно відшкодовує ОСОБА_4 50 000 грн, з яких: 10 000 грн. - шкода завдана здоров`ю; 24 990 грн. - моральна шкода; решта коштів (50 000-34 990=15 010) - матеріальна шкода, що завдана пошкодженням транспортного засобу (том № 1 а.с. 25-27).

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що позовна вимога потерпілого про стягнення з ОСОБА_6 15 009 грн 67 коп. не підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений вже відшкодував дані кошти потерпілому, що підтверджується розпискою останнього від 22.03.2018.

При цьому, стягнення витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження в сумі 1 500 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в порядку ст. 124 КПК України

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (код за ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) процесуальні витрати за проведення експертного автотехнічного дослідження в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи та судово-медичних експертиз у розмірі 6 021 (шість тисяч двадцять одну) гривню на користь держави (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; код отримувача ; банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); номер рахунку (IBAN): UA1 026006; код класифікації доходів бюджету: 24060300; найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження).

Речовий доказ по справі, а саме оптичний диск з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди (постанова від 09.03.2018), - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з часу отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1