Номер провадження: 11-кп/813/1223/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

15.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002895 від 15.10.2018 року за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою.

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення.

Цією ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, до 31.05.2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисник ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити. Свої доводи мотивує тим, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалу постановлено незаконним складом суду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що з метою психологічного тиску на обвинуваченого, суд намагався розглянути питання про продовження дії запобіжного заходу без захисників, ввівши останніх в оману щодо дати проведення судового засідання, залучивши до участі захисника за дорученням, який в свою чергу відмовився виконувати незаконні розпорядження суду. Стверджує, що в основу оскаржуваного рішення суд поклав тільки обставини, раніше встановлені ухвалою при обранні та продовженні запобіжного заходу, які відповідно до ст.198 КПК України не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду. Отже, суд позбавлений можливості обґрунтовувати своє рішення висновками раніше постановлених ухвал про обрання запобіжного заходу. Суд протягом півроку розглядає лише одне питання продовження строку запобіжного заходу та з незрозумілих причин не розглядає справу по суті. Вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відсутні. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_9 , має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сім`я спільно проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку оплачує обвинувачений, що підтверджує цивільна дружина, яка характеризує свого чоловіка як зразкового сім`янина. ОСОБА_8 раніше не судимий, не перебував та не перебуває на обліку психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання, і цим відомостям сторони захисту суд не надав оцінки. Зазначає, що виключно тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що суперечить практики ЄСПЛ. Крім того, справу розглянуто незаконним складом суду, оскільки після відводу судді ОСОБА_11

повторний авторозподіл справи в порушення ст.35 КПК України здійснювався без судового рішення. Також клопотання про продовження дії запобіжного заходу стороні захисту не вручалось. Крім того, в судове рішення внесено недостовірні дані про участь в судовому засіданні потерпілої та її представника, які не брали участь в судовому засіданні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви апеляційного суду

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002895 від 15 жовтня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

На сьогодні у кримінальному провадженні судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого кримінального, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується також тим, що обвинувачений ОСОБА_8 з 18 жовтня 2018 року переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку, що було встановлено судом першої інстанції.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Тому суд правильно прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні замаху на умисне вбивство, докази у справі не досліджені, потерпіла та свідки не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу, яка особисто в судовому засіданні зазначила, що побоюється дій обвинуваченого, який довгий час її переслідував.

Зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_8 переховуватися від суду, оскільки він з 18.10.2018 року перебував у розшуку, які виправдовують тримання особи під вартою.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

У даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_8 буде суперечити завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, апеляційний суд погоджується із встановленими судом ризиками, передбаченими п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції обставин того, що ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки (має орендоване житло, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 неодружений, офіційно не працевлаштований, мешкає не за місцем реєстрації, що ставить під сумнів наявності у нього міцних соціальних зв`язків та в свою чергу не може слугувати запорукою запобігання ризиків, визнаних судом доведеними, здатними забезпечити його належну процесуальну поведінку в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність встановлених ризиків, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; тобто наявність ризиків передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

А тому доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які є підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Тому доводи захисника ОСОБА_12 про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, є неспроможними.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ..

Твердження захисника про те, що клопотання розглянуто незаконним складом суду позбавлені підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відводом судді ОСОБА_11 (а.п.12) Після чого, 04.04.2023 року новим складом суду було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в присутності його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не заявляла відвід складу суду, що зафіксовано у журналі судового засідання. Перед розглядом клопотання судом було оголошено перерву та надано стороні захисту можливість узгодити свою позицію з приводу клопотання прокурора, що жодним чином не свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

Апеляційний суд зазначає, що помилкове зазначення судом в ухвалі про участь потерпілої та її представника в судовому засіданні, на що вказує захисник в апеляційній скарзі, ніяким чином не вливає на суть ухваленого судового рішення. Відповідно до положень ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Апеляційний суд позбавлений можливості виправити допущену судом першої інстанції описку та вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції виправити описку в вступній частині оскарженої ухвали щодо учасників судового провадження.

Інші обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при ухваленні відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою.

За наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31.05.2023 включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4