ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3549/17 Номер провадження 11-кп/814/1839/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2017 року за №0001147, 13 грудня 2019 року за №0001645, задоволено клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 28 квітня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

18 березня 2016 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.395 КК України на 1 місяць арешту.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року й постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який не судимий, має соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, не перебував у розшуку та сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин провадження.

Учасники судового провадження належним чином повідомлялись про місце, дату та час розгляду провадження, клопотань щодо розгляду апеляційної скарги за участю сторін не заявляли. Тому, на підставі ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проводиться за відсутності учасників судового провадження.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у проміжок часу з 05 серпня 2017 року 21 години 30 хвилин до 06 серпня 2017 року 03 години 30 хвилин у приміщенні будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_9 умисно наніс йому невстановленими тупими предметами множинні удари в голову й тулуб, чим заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, яка ускладнилась у своїй течії розвитком гострого порушення кровообігу, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .

Окрім того, 12 грудня 2019 року приблизно о 18 годині ОСОБА_6 в приміщенні будинку за вказаною вище адресою свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_10 умисно наніс йому декілька ударів кулаком та алюмінієвим тазом у голову й тулуб, чим заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з внутрішньо мозковими крововиливами, що ускладнилась розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, в результаті чого настала смерть ОСОБА_10 .

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_6 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 2 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Обвинувачений неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжкого злочину, за що відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі, а тому доводи про відсутність у нього судимостей позбавлені підстав. При цьому, встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Доводи ж апелянта про його сприяння органу досудового розслідування в установленні обставин справи не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Стороною захисту також не надано відповідних даних про це під час провадження в суді апеляційної інстанції. Не встановлено й у обвинувальному акті наявність активного сприяння ОСОБА_6 розкриттю кримінального правопорушення.

Дані (медичні висновки) з приводу неможливості перебування обвинуваченого під вартою відсутні. Водночас, згідно зі ст.49 Конституції України апелянт не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_6 2 епізодів тяжкого злочину з невідворотними наслідками у вигляді смерті людей, вчинених у стані алкогольного сп`яніння, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_6 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Зважаючи на викладене вище, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4