Справа № 570/2659/23
номер провадження 1-кп/570/280/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000091 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України,

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду Рівненської області 25 травня 2023 року надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які (кожен окремо) обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України, з угодами про визнання винуватості від 22 травня 2023 року, укладеними між прокурором Рівненської обласної прокуратури та підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (кожним окремо).

Так, відповідно до змісту обвинувального акту та угод про визнання винуватості вбачається, що відповідно до наказу № ВВО-116/ВД від 18.04.2023 директора виконавчого філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_7 , охоронника відділу спеціального призначення (Львів) виробничого штату філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_8 з 18.04.2023 терміном на 7 діб відряджено до регіональних філій «Південно-Західна залізниця» та «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця».

21.04.2023 близько 01 год 00 хв ОСОБА_8 , у зв`язку з виконанням своїх функціональних обов`язків, перебуваючи поблизу території виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», що по вул. Гончара у м. Здолбунів, виявив мастильні матеріали в автомобілі «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться в користуванні екіпірувальника бази палива виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_9 .

21.04.2023 за фактом виявлення мастильних матеріалів в автомобілі «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за участю зміни виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» у складі бригадира бази палива ОСОБА_5 , екіпірувальників бази палива ОСОБА_6 і ОСОБА_9 та стрільця виробничого штату філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_10 було складено акт про крадіжку майна, також ОСОБА_8 з вказаного приводу відібрав письмові пояснення у ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Після цього у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які розуміли негативні наслідки для них, пов`язані з виявленням в автомобілі мастильних матеріалів під час їх зміни та які усвідомлювали, що ОСОБА_8 є охоронником філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» і не службовою особою, виник злочинний умисел на пропозицію та надання неправомірної вигоди ОСОБА_8 .

Так, 21.04.2023, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , близько 01 год 30 хв, перебуваючи по вул. Гончара у м. Здолбунів, поблизу території виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», в ході розмови з ОСОБА_8 висловили пропозицію надати ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 1200 доларів США за невчинення ним дій з використанням становища, яке він займає, а саме за неповідомлення правоохоронних органів про виявлені 21.04.2023 в автомобілі «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 мастильні матеріали.

Однак, ОСОБА_8 відмовився від прийняття пропозиції ОСОБА_6 та ОСОБА_11 щодо надання йому неправомірної вигоди та про вищезазначений факт повідомив своє керівництво і письмово звернувся до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення.

26.04.2023 близько 13 год 00 хв, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел на надання неправомірної вигоди, попередньо домовившись про зустріч з ОСОБА_8 , перебуваючи на території автозаправної станції «UPG», за адресою с. Корнин, вул. Об`їзна, 4, Рівненського району Рівненської області, діючи умисно, надали ОСОБА_8 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 1200 доларів США, що за курсом НБУ становило 43882,32 грн, за невчинення ним дій з використанням становища, яке він займає, а саме за неповідомлення правоохоронних органів про виявлені ним 21.04.2023 мастильні матеріали в автомобілі «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу території виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», що по вул. Гончара у м. Здолбунів.

За вказаних обставин, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (кожен окремо) обвинувачуються у:

1) пропозиції працівникові підприємства, який не є службовою особою, надати йому неправомірну вигоду, а так само у

2) НАДАННІ такої вигоди за невчинення працівником будь-яких дій з використанням становища, яке він займає, в інтересах того, хто пропонує, чи надає таку вигоду, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожним окремо), кожен з обвинувачених беззастережно визнали себе винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоди про визнання винуватості, укладені в даному кримінальному провадженні кожним з обвинувачених.

Сторона захисту також просила затвердити угоди про визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаних угод, які вважали за необхідне затвердити угоди і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши їх, вважає, що в затвердженні угод про визнання винуватості слід відмовити та повернути кримінальне провадження прокурору в порядку, передбаченому статтями 314, 468-475 КПК України, з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угодах про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання підозрюваними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання підозрюваним своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер "істини" у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

В зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості підозрюваного. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди не достатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості підозрюваного. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Підозрюваний, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту за певними виключеннями надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку. Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий - швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений - зменшення покарання).

Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди у випадках, викладених у цій статті.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема формулювання обвинувачення, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої кожним з обвинувачених позиції щодо укладених угод, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Як зазначалось вище, обов`язковою умовою для затвердження угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, що нерозривно пов`язано із наявністю фактичних підстав для визнання винуватості підозрюваного.

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України зрозгляду цивільних ікримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 № 13, зазначено, що під беззастережним визнанням винуватості підозрюваним/обвинуваченим слід розуміти безумовне (повне) визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Разом з тим, під час здійснення судового розгляду на підставі поданих прокурором угод, під час дотримання вимог КПК України щодо роз`яснення кожному обвинуваченому суті обвинувачення та з`ясування факту його беззастережного визнання вини в тому, що ставиться йому в вину стороною обвинувачення, прокурором не було враховано неналежну правову кваліфікацію діяння обох обвинувачених у виді надання неправомірної вигоди.

Об`єктивна сторона інкримінованого обом обвинуваченим кримінального правопорушення характеризується трьома альтернативними діями:

- пропозицією надати неправомірну вигоду;

- обіцянкою надати неправомірну вигоду;

- наданням такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Про поняття пропозиція і обіцянка зазначено п. 3 примітки до ст. 354 КК України.

Так, під пропозицією у статтях 354, 368, 3683-370 слід розуміти висловлення працівнику підприємства, установи чи організації, особі, яка надає публічні послуги, або службовій особі наміру про надання неправомірної вигоди, а під обіцянкою висловлення такого наміру з повідомленням про час, місце, спосіб надання неправомірної вигоди.

В обох випадках фактично йдеться про криміналізацію злочинного наміру винної особи. Висловлення наміру про надання неправомірної вигоди може бути здійснене усно, письмово, за допомогою електронної пошти, мобільного зв`язку тощо. Способи вчинення злочину на кваліфікацію вчиненого не впливають.

Сама неправомірна вигода це грошові кошти чи інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають чи одержують без законних на те підстав.

Надання неправомірної вигоди це її передавання службовій особі (способи можуть бути різними безпосередньо, через посередника, поштою, переказом грошей на банківський рахунок тощо і на кваліфікацію не впливають).

За суттю об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення вичерпується лише фактом пропозиції, обіцянки надати неправомірну вигоду або надання такої вигоди. Тому для кваліфікації вчиненого не має значення: хто є власником матеріальних благ, що пропонуються, обіцяються або передаються як неправомірна вигода, той, хто вчиняє окреслені злочинні дії, або інші особи; діє він з власної ініціативи або від імені (за дорученням, на прохання) і в інтересах інших осіб; є ці особи фізичними чи юридичними.

У разі коли службова особа дала підлеглому вказівку домагатися матеріальних благ, пільг чи переваг шляхом підкупу інших службових осіб, виділила або розпорядилася виділити для цього кошти чи інші цінності, надала законного вигляду виплатам у випадках надання неправомірної вигоди в завуальованій формі тощо, то в її діях наявний склад злочину, передбачений ст. 354 КК України.

Якщо ж службова особа лише рекомендувала підлеглому домагатися благ, пільг чи переваг у такий спосіб, її дії можуть кваліфікуватись як підбурювання до пропозиції, обіцянки або надання неправомірної вигоди, а відповідальність за цей злочин несе той працівник, який, виконуючи таку рекомендацію, запропонував, пообіцяв або надав неправомірну вигоду іншій службовій особі.

Передбачене ст. 354 КК України кримінальне правопорушення є закінченим з моменту, коли винний лише запропонував чи пообіцяв надати неправомірну вигоду службовій особі, а остання усвідомила цю інформацію або коли службова особа прийняла хоча б частину наданої неправомірної вигоди (формальний склад).

Якщо службова особа відмовилася прийняти запропоновані, обіцяні чи надані їй гроші, цінності, послуги або з якихось причин не отримала неправомірну вигоду, дії того, хто намагався її надати, належить кваліфікувати як замах на вчинення кримінального правопорушення.

Із суб`єктивної сторони передбачене ст. 354 КК України кримінальне правопорушення характеризується лише прямим умислом.

Отже, правова оцінка дій особи, яка надає неправомірну вигоду, залежить певною мірою і від дій особи, яка одержує цю вигоду. Таким чином, на думку суду, правова кваліфікація, викладена в обох угодах та обвинувальному акті в частині надання неправомірної вигоди містить неправильну правову кваліфікацію цього діяння, що в свою чергу свідчить про неможливість беззастережного визнання своєї вини обвинуваченими.

Обвинувальний акт не містить жодних даних про те, що ОСОБА_8 бажав отримати та отримав неправомірну вигоду від обвинувачених. Навпаки, у обвинувальному акті однозначно викладено слідчим за погодженням з прокурором позицію ОСОБА_8 про те, що останній відмовився від прийняття пропозиції обвинувачених щодо надання йому неправомірної вигоди і письмово звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 дія обвинувачених належить кваліфіковати як замах на вчинення злочину, що в подальшому вплине на вид і розмір покарання.

Тому відсутня така обов`язкова умова як для укладання, так і для затвердження угоди про визнання винуватості, передбачена ст. 472 КПК України, як беззастережне визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки визнання вини у вчиненні діяння, яке має помилкову правову кваліфікацію порушують права, свободи та інтереси сторін (п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України) та відсутні фактичні підстави для визнання винуватості (п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України).

Враховуючи, що умови укладеної угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КПК України, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Враховуючи, що угоди про визнання винуватості, укладені 22.05.2023 між прокурором Рівненської обласної прокуратури та підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000091 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.354 КК України, надійшли до суду разом з обвинувальним актом, суд, керуючись положеннями п.1 ч.3 ст. 314 КПК України прийшов до висновку про необхідність повернути вказане кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 471, 474 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у затверджені угод про визнання винуватості, укладених у кримінальному провадженні №0000091 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 354 КК України, 22 травня 2023 року.

Повернути кримінальне провадження, №0000091 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 354 КК України прокурору Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1