Справа № 357/4755/23
У Х В А Л А

01 серпня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000999 від 01.03.2023 та № 0001168 від 09.03.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калуш Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.10.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільнений 30.11.2022 за відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувають об`єднані кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000999 від 01.03.2023 та № 0001168 від 09.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

01.08.2023 в судовому засіданні прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Вказане клопотання мотивовано тим, що не змінилися та не зменшилися ризики, передбачені пп.1,5 ч.1 т.177 КПК України, які враховувались судом при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, ОСОБА_4 непрацевлаштований, не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, є раніше судимою особою, наразі обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів у період дії воєнного стану, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, отже вважає, що інший запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримала вказане клопотання та вважала необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з огляду на продовження існування ризиків, передбачених пп.1,5 ч.1 ст.177 КПК України та особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували та вважали, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Представники потерпілих ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» ОСОБА_6 , ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, представник ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» - ОСОБА_6 надав заяву про проведення судового розгляду без його участі (а.п. 28), представник ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» - ОСОБА_7 подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.п. 161).

Дослідивши матеріали судового провадження, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, з огляду на таке.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2023 встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.08.2023 включно із визначенням розміру застави.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою з 16.03.2023, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, суд вважає, що перебування ОСОБА_4 в умовах ізоляції є на даний час необґрунтованим, а тому відносно нього потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів зумовлена наявністю ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років. Разом з тим, враховуючи дані, які характеризують обвинуваченого, зокрема, обвинувачений неодружений, не має офіційного місця працевлаштування, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, у разі доведення його винуватості, ОСОБА_4 загрожує кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком до восьми років, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Зазначені ризики є суттєвими та їм неможливо запобігти у разі застосування до нього будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, крім тримання під вартою. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, судом не встановлено.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки, будучи раніше судимим, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності різної тяжкості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність.

Так, ОСОБА_4 раніше судимий: 05.08.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки; 09.12.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 24.04.2018 за відбуттям строку покарання; 24.02.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; 29.10.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільнений 30.11.2022 за відбуттям строку покарання. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим є реальним.

Разом з цим, суд вважає, що ризикам, передбаченим пп. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, може дієво запобігти запобіжний захід, який не є виключним за своєю суворістю.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

На переконання суду, клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не містить обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою з урахуванням рішень ЄСПЛ, саме клопотання має ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, оскільки прокурор в своєму клопотанні не наводить нових, вагомих обставин, які б суд мав змогу застосувати як ризики, в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , в ньому містяться лише посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченому (на час обрання запобіжного заходу - підозрюваному) ОСОБА_4 було обрано такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2023, та продовжено його строк ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2023, 08.06.2023.

Суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК України не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, до ухвалення вироку він вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для подальшого тримання обвинуваченого під вартою на даному етапі судового розгляду.

Крім того, 15 грудня 2016 року ЄСПЛ було винесено рішення у справі «Ігнатов проти України» (далі Рішення), де було визнано заяву прийнятною та визнано, що мало місце порушення ст.5 Конвенції.

В п.41 рішення у цій справі Суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром (див. пункти 8 і 13), залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятком рішення від 1 жовтня 2013, яке не містило взагалі ніяких підстав (див пункти 12 і 34 вище). Таким чином, суди використовували ті ж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 статті 5, обґрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Крім того, в рішенні по справі «Осипенко проти України» вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який клопотав про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Тобто, на переконання суду, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву, чого в даному випадку прокурором і не було зроблено.

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Калуш Івано-Франківської області, громадянин України, має середню освіту, неодружений, не має офіційного місця роботи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочинів, спосіб їх вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення на даній стадії судового процесу не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як продовженням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливо.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Отже, з урахуванням даних про особу підозрюваного, тривалості перебування обвинуваченого під вартою, суд вважає, що, незважаючи на пред`явлення ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт без застосуванням засобів електронного контролю та з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належну процесуальну поведінку.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, згідно з якою за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»). Тому суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без застосуванням засобів електронного контролю найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 181, 194, 197, 199, 331, 372, ч.2 ст.376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Відкласти судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України на 11 год. 00 хв. 08 вересня 2023 року.

В задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 01 жовтня 2023 року без застосування засобів електронного контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

?не відлучатися з м. Біла Церква Київської області, без дозволу суду;

?прибувати до суду за першою вимогою;

?повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

?заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань..

Виконання ухвали про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту доручити Білоцерківському РУП ГУ НП в Київській області.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Визначити строк дії ухвали до 01 жовтня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала є остаточною та окремому оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження та направити для виконання начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали оголошено 07.08.2023 о 08 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1