УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 754/16491/21

провадження № 51-1542ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 185, статтями 71, 72 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільненого 05 липня 2021 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 КК остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Також вироком вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні та питання щодо залишення запобіжного заходу до набрання законної сили.

Вироком суду встановлено, що 23 жовтня 2021 року приблизно о 15:15 ОСОБА_4 з торгівельної зали магазину «Єва» по вул. Бальзака, 94 в місті Києві повторно умисно таємно викрав чуже майно, що належить ТОВ «РУШ», на загальну суму 551 грн 66 коп. (без ПДВ).

Крім того, ОСОБА_4 24 жовтня 2021 року приблизно о 18:07 з торгівельної зали магазину «Єва» по вул. Бальзака, 94 в місті Києві повторно умисно таємно викрав чуже майно, що належить ТОВ « РУШ», на загальну суму 551 грн 66 коп. (без ПДВ).

Крім того, ОСОБА_4 25 жовтня 2021 року приблизно о 10:40 з торгівельної зали магазину «Єва» по вул. Бальзака, 94 в місті Києві відкрито, повторно викрав чуже майно, що належить ТОВ «РУШ», на загальну суму 965 грн 00 коп. (без ПДВ).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість та пом`якшити йому покарання, призначене за ч. 2 ст. 186 КК, призначивши його у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на призначення покарання.

Як убачається з оскаржених судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З копії вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 186 КК, керуючись вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким, а також дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Також місцевий взяв до уваги відсутність як обставин, які пом`якшують покарання, так і обставин, які його обтяжують.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, розмір якого на 1 рік більший ніж передбачено нижчою межею санкції ч. 2 ст. 186 КК, за якою його засуджено.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи сторони захисту у апеляційній скарзі, які, серед іншого, стосувались призначення ОСОБА_4 покарання, і, не встановивши підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в цій частині, навів достатні аргументи та підстави для його залишення без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, з огляду на встановлені обставини кримінального провадження, констатувала правильність призначеного ОСОБА_4 покарання та його відповідність принципу «справедливого судового розгляду», встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу засудженого ОСОБА_4 та з огляду на доводи його касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду також не вбачає підстав для призначення йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК більш м`якого, ніж призначено судом.

Узагальнене і неконкретизоване посилання на досліджену практику судів стосовно призначення покарання за корисливі кримінальні правопорушення Суд не може брати до уваги, оскільки в доводах касаційної скарги засуджений не посилається на провадження, де предметом розгляду були аналогічні правовідносини з тими, які є предметом розгляду у цьому провадженні, зокрема, з огляду на кількість попередніх судимостей, вид і розмір застосованих засобів кримінально-правового впливу в попередніх провадженнях, встановленої судом очевидної їх неефективності для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, кількість вчинених засудженим нових умисних корисливих злочинів, серед яких є і тяжкий, після його засудження за такі ж правопорушення.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення (ч. 2 ст. 65 КК). Виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині призначення покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_4 покарання з точки зору необхідності та достатності для його виправлення, останній у касаційній скарзі не навів. Не вбачається таких обставин і зі змісту оскаржених судових рішень.

Колегія суддів також звертає увагу, що засудженому за правилами ст. 70 КК призначено остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК, шляхом застосування найбільш сприятливого способу - поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Отже покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в його касаційній скарзі, Суд не знаходить, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3