КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 19 липня 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном:

- АДРЕСА_1 . (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Накладено арешт на транспортний засіб, який належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном, а саме:

- BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 16 лютого 2023 року розгляд клопотання прокурора відбувся без участі власника майна чи його представника, копію оскаржуваного рішення не направлено, про існування оскаржуваного рішення стало відомо 18 квітня 2023 року під час ознайомлення представником ОСОБА_8 з матеріалами справи, апеляційну скаргу направлено поштовим зв`язком 21 квітня 2023 року.

Апелянт зазначає, що слідчим суддею не встановлено, що обставини викладенні в клопотанні не відповідають дійсності, зокрема те, що арештоване майно не є об`єктом протиправних дій та набуто на законних підставах.

Зокрема, квартира набута на підставі права на приватизацію та права спадкування за законом, права які зареєстровано у 2015 році, а транспортний засіб придбаний у 2018 році, тобто до моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 16 лютого 2023 року розгляд клопотання прокурора відбувся без участі власника майна чи його представника, копію оскаржуваного рішення не направлено, про існування оскаржуваного рішення стало відомо 18 квітня 2023 року під час ознайомлення представником ОСОБА_8 з матеріалами справи, апеляційну скаргу направлено поштовим зв`язком 21 квітня 2023 року. У зв`язку з чим, зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28 липня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000707, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.

Як зазначено у клопотанні прокурора, група осіб, яка об`єдналися в стійке злочинне угрупування при цьому вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини а саме, використовують шахрайські схем на ринку нерухомості на території України, що веде за собою підробку правовстановлюючих документів та внесенням неправдивих відомостей до державного реєстру майнових прав на нерухоме майно.

Згідно ініціативного рапорту Департаменту карного розшуку Національної поліції України, під час проведення заходів спрямованих на встановлення осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення а також в ході проведення слідчих дій та негласних слідчих дій встановлено, що злочинну схему розроблено та реалізовано наступними особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

08 лютого 2023 року постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_23 , майно належне ОСОБА_5 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000707.

16 лютого 2023 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року клопотання задоволено частково.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000707 про накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів з таким рішенням слідчого судді погодитись не може, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокуроромпід час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, яке належить ОСОБА_5 ,належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 липня 2022 року убачається, що кримінальне правопорушення внесено за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України. Зазначені обставини, щодо вчинення кримінальних правопорушень безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини.

Однак, об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , на які прокурор просив накласти арешт не можуть відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

За матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_5 набуто кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Окрім того, як зазначив апелянт квартира АДРЕСА_2 , (в якій зареєстрований та проживає ОСОБА_5 з 1986 року) належить йому на підставі права на приватизацію 1/3 частки та права спадкування за законом, права на 2/3 частки які зареєстровано у 2015 році, що підтверджується поданими матеріалами прокурора (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта а.с. 73-76).

Крім того, транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 придбано ОСОБА_5 у 2018 році, що підтверджується інформацією з реєстраційної картки транспортного засобу (а.с. 77), тобто до подій кримінального правопорушення, що мали місце в період з грудня 2021 року по липень 2022 року.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_5 , як предмету протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова про визнання вказаного автомобіля речовими доказами є формальною та не містить жодних мотивів.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, про що зазначено у клопотанні прокурора.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити строк ОСОБА_5 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року та задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року, - скасувати.

Постановити новуухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном, саме:

- АДРЕСА_1 . (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Транспортний засіб, який належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном, а саме:

- BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний №757/6417/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_24

Провадження № 11сс/824/2957/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК